291 



csak a sárgarigó elől menekülnek lehető 

 gyorsan. A fiókák június első napjaiban (r. n.) 

 bújnak ki. 1877-ben igen kedvező volt az 

 időjárás s akkor június 10-én már majdnem 

 anyányiak voltak a fiókák, ellenben 1875-ben 

 ugyanabban az időben még alig hogy kibújtak. 

 A meddig még kicsinyek a fiókák, addig a 

 hím csak rágcsálókat hord a fészekbe s a 

 nőstény egyedül eteti őket, a mint azonban 

 már kissé megerősödtek (10 — 15 nap múlva), 

 akkor a nőstény is vadászatra indul. Ebben 

 az időben a fiak már ugyanazt a táplálékot 

 kapják, mint az öregek, t. i. rovarokat, (főleg 

 Orthopterákat és Coleopterákat), gyíkokat, 

 apró rágcsálókat és varas békákat (Bufo vul- 

 garis). A rovarokra nézve rendkívül kedvező 

 1876-ik évben a kék vércsék a kakukkal 

 együtt rengeteg tömegű Vanessa polychloros 

 hernyót pusztítottak el. A táplálékmarad- 

 ványok tömegesen találhatók a fészek alatt, 

 mert az öregektől vagy tiókáktól elejtett pré- 

 dát többé nem veszik föl. A fiókák június 

 utolsó napjaitól július közepéig (r. n) tartó 

 időköz alatt hagyják el a fészket ; 1888 július 

 21-én hatnapos fiókákat találtak, melyek való- 

 színűleg az első költés elpusztulása követ- 

 keztében megkésett második költésből szár- 

 maztak. A legkésőbbi reptetést 1878 augusztus 

 13-án (r. n.) figyeltem meg. 



A fiókák reptetése után a család még 10 — 14 

 napig tartózkodik a fészkelőhely környékén, 

 míg egy hét múlva az öregek elhagyják a 

 fiókákat, s ezek önállóak lesznek. Nem sokkal 

 ezután az összes kék vércsék áttelepednek a 

 mezőkre s pusztaságokra, honnan azonban 

 még az első időben éjszakára visszatérnek a 

 folyók mellé, később pedig szénaboglyákon 

 vagy magányos pusztai erdőkben töltik az 

 éjszakát. 



Az evező- és farktollakat már a fészeknél 

 veszítik el a kék vércsék, míg a többi tollazat 

 kicserélődése csak a fiókák tollasodása és 

 repítése idejében kezdődik és összeesik a 



Neste vorbeifliegenden Raubvögel werden mu- 

 tig angegriffen, nur vor dem Pirol ergreifen 

 sie schleunigst die Flucht. Die Jungen schlüp- 

 fen in den ersten Junitagen (a. St.) aus. Im 

 Jahre 1877 waren infolge ungemein günsti- 

 ger^Witterung im Frühjahre die Jungen am 

 10. Juni (a. St.) schon nahezu flügge, wäh- 

 rend sie im Jahre 1875 zur selbigen Zeit eben 

 erst ausgekrochen waren. Solange die Jun- 

 gen noch sehr klein sind trägt das Männchen 

 nur Nager in das Nest und das Weibchen 

 füttert die Jungen allein; sobald aber diese 

 etwas heranwachsen (nach 10 — 15 Tagen) 

 begibt sich auch das Weibchen auf die Jagd. 

 Zu dieser Zeit wird den Jungen dieselbe 

 Nahrung gereicht, von welcher sich auch die 

 Alten ernähren, nämlich Insekten (hauptsäch- 

 lich Orthoptera und Coleoptera), Eidechsen, 

 kleine Nager und Kröten (Bufo vulgaris). In 

 dem für die Insekten aussergewöhnlich gün- 

 stigen Jahre 1876 vernichteten die Rotfuss- 

 falken gemeinsam mit den Kukuken eine 

 Unmasse Raupen von Vanessa polychloros. 



Die Reste aller dieser sind in Menge unter 

 dem Neste zu finden, da eine von den Alten 

 oder den Jungen fallengelassene Beute nicht 

 mehr angerührt wird. Die Jungen verlassen 

 das Nest gewöhnlich mit den letzten Tagen 

 des Juni bis Mitte Juli (a. St.); am 21. Juli 

 (a. St) 1888 wurden sechs Tage alte Junge 

 gefunden; augenscheinlich entstammten sie 

 einer zweiten, durch Vernichtung der ersten 

 hervorgerufenen Brut. Das allerspäteste Aus- 

 fliegen beobachtete ich am 13. August (a. St.) 

 1878. 



Nach dem Ausfliegen der Jungen hält sich 

 die Familie noch 10 — 14 Tage am Brutplatz 

 auf, nach Verlauf noch einer weiteren Woche 

 verlassen die Alten die Jungen und diese 

 werden selbständig. Bald darauf siedeln alle 

 Rotfussfalken ins Feld und in die Steppe 

 über, von wo aus sie jedoch die erste Zeit 

 zur Nacht noch in die Flussniederungen zu- 

 rückkehren, späterhin verbringen sie die Nacht 

 auf Heuhaufen oder in abgelegenen Steppen- 

 gehölzen. 



Der Verlust der Schwung- und Steuerfedern 

 beginnt bei den Rotfussfalken schon am Neste, 

 der Wechsel des Kleingefieders aber erfolgt 

 erst während der Befiederung und dem Aus- 

 fliegen der Jungen und fällt mit dem Aus- 

 wandern in die Steppe zusammen. Bei den 



37* 



