302 



Csörgky T.: A M. 0. K. ezévi működése a 

 gyakorlati madárvédelem terén. Aquila XV. 

 1908, p. 304. 



„A Hortobágy pusztán, a sáskairtó madarak 

 tanulmányozásából kifolyólag intézetünk a 

 madártelepítés terén új kísérlettel is meg- 

 próbálkozott: a hathatós sáskairtónak bizonyult 

 kék vércse - - Cerchneis vespertinus (L.) — 

 mesterséges elszaporitásával ott, a hol Alföl- 

 dünk e jellemző, kedves madara, elhagyott 

 varjú- és szarkafészkek híján eddig meg- 

 települni nem tudott. E czélból f. é. április 

 végén két ákácz-ligetben 55 drb, 20 cm át- 

 mérőjű és 15 cm mély fűzvessző kosarat 

 helyeztünk el a fák koronájának középmagas- 

 ságában. A kosarakat durva szénával béleltük 

 ki. S íme, a m. kir. rovartani állomás adjunk- 

 tusától, Bakó GÁBORtól nyert értesülés szerint 

 két kékvércsepár már az első évben meg- 

 települt a fészekkosárban." 



A kék vércse természetrajzát rendkívül 

 élesen jellemzi ez a fészkelési eset. Inkább 

 elfoglalja ezt az igazán primitiv fészkelési 

 alkalmatosságot, semhogy maga rakna fészket. 

 Sajnos, hiányzanak a közelebbi részletek arról, 

 hogy mivel és mennyi ideig bélelték ki a 

 fészekkosarakat. 



Szemere L. : Megfigyelések a kék vércséről. 

 Aquila XV. 1908, p. 312. 



„Laszt omeri kertünkben vetési varjak és 

 szarkák mellett évenként fészkel néhány kék 

 vércsepár is. Minthogy észrevettem azt, hogy 

 a vetési varjak kora tavaszszal szétszedik a 

 régi varjú- és szarkafészkeket, utóbbiak közül 

 az újal<at is, és az így nyert anyagot fel- 

 használják új fészkeik építésére, azért aggódni 

 kezdtem azon, hogy a később érkező kék 

 vércsék majd nem találnak alkalmas fészkelő- 

 helyeket. Hogy ennek elejét vegyem, néhány 

 varjú- és szarkafészekből kiszedtem a tojá- 

 sokat, hogy lakóikat elriaszszam, és azon- 

 felül még ijesztő zsinórokat is raktam az 

 illető fákra. Czélomat ezekkel el is érteni, 



T. Csörqby: Die heurige Tätigkeit der U. 

 O. C. auf dem Gebiete des praktischen Vogel- 

 schutzes. Aquila XV. 1908, p. 304. 



„Auf dem Hortobágy machte das Institut, 

 durch das Studium der heuschreckenvertil- 

 genden Vögel veranlasst, einen neuen Vogel- 

 ansiedelungsversuch ; es sollte nämlich der 

 sich als wirksamer Heuschreckenvertilger be- 

 währte Rotfussfalke, Cerchneis vespertinus 

 (L.), künstlich vermehrt werden, namentlich 

 auf diesem Gebiete, wo sich dieser charak- 

 teristische, beliebte Vogel der Tiefebene in- 

 folge Mangels an verlassenen Krähen- und 

 Elsternestern bisher nicht ansiedeln konnte. 

 Zu diesem Zwecke wurden Ende April 1. J. 

 in zwei Akazienwäldchen 55 Stück aus Wei- 

 den geflochtene Körbchen — Durchmesser 20, 

 Tiefe 15 cm — in mittlerer Höhe der Baum- 

 kronen aufgehängt. Die Körbchen wurden mit 

 Heu ausgefüllt. Die Revision wurde für das 

 zweite Jahr bestimmt, wo die Körbchen unter 

 dem Einflüsse von Regen und Sonnenschein 

 schon mehr die Farbe der Umgebung ange- 

 nommen haben werden. Laut der Mitteilung 

 von Gabriel Bakó, Adjunkt der k. ung. Station 

 für Insektenkunde, haben jedoch schon heuer 

 zwei Rotfussfalken-Paare in den Nistkörbchen 

 gebrütet." 



Dieser Brutfall ergibt eine ungemein scharfe 

 Charakteristik über die Natur des Rotfuss- 

 falken. Eher wird diese wirklich ausserordent- 

 lich primitive Nistgelegenheit angenommen, als 

 dass er sich einen eigenen Horst baue. Leider 

 fehlen die näheren Details darüber, mit was, 

 auf welche Weise und mit welchem Zeitauf- 

 wande das Ausfüllen der Nistkörbchen erfolgte. 



L. v. Szemére: Beobachtungen über den Rot- 

 fussfalken. Aquila XV. 1908, p. 312. 



„In unserem Garten zu Lasztomér brüten ne- 

 ben Saatkrähen und Elstern jedes Jahr auch 

 einige Paare des Rotfussfalken. Früh im 

 Frühjahre bemerkte ich, dass die Saatkrähen 

 die alten Krähen- und Elsternester — von 

 letzteren auch die neugebauten — demolie- 

 ren und das so erhaltene Material zum Baue 

 der neuen Nester verwendeten, weshalb ich 

 Bedenken hatte, dass die später ankommen- 

 den Rotfussfalken keine geeigneten Brutplätze 

 finden werden. Um diesem vorzubeugen, ent- 

 nahm ich einigen Krähen- und Elsternestern 

 die Eier, um ihre Bewohner zu verscheuchen 

 und versah die Horstbäume ausserdem noch 



