315 



Nevükön is szólítja őket : 



„Laczi, Laczi, Laczi, Laczi!" 

 „Czila, Czila, Czila, Czila P 

 „Piczi Kata, piczi Kata, piczi Kata, piczi 

 Kata!' 



A hosszas hívásra sorban megjelenik a sok 

 fióka. A gondos mama észreveszi, hogy a 

 vásott gyermekek elrongyolták a czipójüket 

 s rájuk szól szemrehányó figyelmeztetéssel : 



„Czipő, czipö, czipő!" 



Igen rongyos a czipő s megint más, új 

 „Czipö kék, czipő kék, czipö kék!"' 



Várjatok, majd ad az apátok ! És csakugyan 

 ott terem az apa és látván a sok neveletlen 

 kölykét az apjának, erélyesen utasítja őket 

 rendre : 



„Pacsit kölyök, pacsit kölyök, pacsit, pacsit, 

 pacsit kölyök!"' 



S midőn az egyik-másik megszeppent gye- 

 rek bőgni kezd a szidásra, 



„ Csitt kölyök ! csitt !" szóval hallgattatja el. 



Nemsokára a gyerekek enni kérnek, mert 

 hiszen mikor nem volna éhes a fiók czinege?! 

 De úgylátszik, hogy nincs mit adni nekik, 

 mert azt mondja az öreg, hogy 



„Nincs, nincs vacsora, (mert) piczi, piczi 

 (az élés-kamara/" 



De íme épp jókor hozok én nekik egy kis 

 elemózsiát. A kíváncsi czinege-anyukom rög- 

 tön ott terem s szaporán kérdi: 



„Bácsi, bácsi, bácsi ! . . . Mit visz, mit visz?" 



— Hozok, még pedig apróra vágott sajt-, 

 ostyepka-héját. Ez kell a czinkének I Kife- 

 jezést is ad örömének az éhes szárnyas e 

 szavakkal : 



„Szép, szép vacsora, . . . Szép, szép kamara!" 



Igen ám, de ott a macska ; a czinegék 

 félve, panaszkodva mondják : 



„Czinkét öli, czinkét öli!" 



Selbst beim Namen nennt sie sie : 



„Ladislaus, Ladislaus, Ladislaus!" (Laczi 

 abgekürzt, schmeichelnd: Laczi.) 



„ Cäcilia, Cäcilia, Cäcilia !" (Abgekürzt: Cila). 



„Klein' Käthe, Klein' Käthe!" (Abgekürzt 

 von Katalin ; piczi = winzig.) 



Auf ihr Rufen kommen die vielen Kleinen 

 der Reihe nach ; die sorgsame Mutter bemerkt 

 dass ihre Schuhe zerrissen sind und spricht : 



„Schuhe, Schuhe, Schuhe!" 



Die Schuhe sind sehr zerrissen, da sagt sie: 



„Schuhe braucld's, Schulte braucht' s !" (kék 

 aus kellene = brauchen.) 



Wartet, der Vater bringt! Er kommt und 

 sieht die ungezogenen Rangen und sagt : 



„ Schön Händchen, Range, schön Händchen, 

 Bange !" 



Wenn dann der eine raunzt, spricht der Alte : 

 „Schweig, Bange, schweig, Bange!" 



Es dauert nicht lange, so bitten die Jungen 

 um Nahrung, denn wann wäre die Meise nicht 

 hungrig!? Es scheint aber nichts da zu sein, 

 denn der Alte spricht : 



„Nichts, nichts Abendbrot, (denn) klein 

 Kämmerlein !" 



Da bringe aber ich (der Beobachter) ein 

 wenig Essen. Das kleine Meisenmütterchen 

 ist sofort zur Stelle und fragt: 



„ Onkel, Onkel, Onkel, was trägst ?" 



— Ich bringe kleingeschnittenen Käse, 

 Ostyepka- (eine beliebte slovakische Käseart) 

 Rinde. Das will das Meis'chen, es sagt auch: 



„Schön Abendmahl . . . schön Kämmerlein !" 



Ja, da ist aber die Katze. Die Meisen spre- 

 chen fürchtend und klagend : 



,Sie tötet die Meisen!" 



40* 



