325 



A madárvédelem hasznáról. 



\ èrtesi Tóth Imre, Selmeczbánya v. gazda- 

 sági előadója, régi buzgó madárvédő, a in. 

 kir. földmívelésügyi miniszter által 1909-ben, 

 a városi gyümölcstelepnek adományozott 60 

 fészekodu és egy etető felügyelője, a kinek 

 már az első évben sikerült ott 37 család hasz- 

 nos odulakó madarat megtelepítenie, 1911 

 márczius 25-iki levelében ezt írja: 



Ürömmel jelentem, hogy védelmem alatt, 

 az én körömben évenkint 400 — 500 éneklő 

 madár fészkel zavartalanul. A czinegék meg- 

 honosodtak, fészkelnek, csak — sajnos — 

 nálam a fákon már nem igen találnak élel- 

 met, hozzám csak az etetőre járnak, nincs 

 hernyó, nincs bogár.' 



A városban is iparkodunk a madárvéde- 

 lemnek, etetésnek híveket szerezni és öröm- 

 mel jelentem, hogy ez sikerült is, sokan fog- 

 lalkoznak ezzel, ha nem is oly nagy mérték- 

 ben, mint én és Kisiblyén a főiskola, de 

 mégis jelentőséggel bír az, ha 15—20 helyen 

 is találnak a madarak terített asztalt télen, 

 mikor a hó mindent beföd. 



A múlt héten a környéken iparkodtam pro- 

 pagandát csinálni a madárvédelemnek, de 

 nem szívesen fogadták, mert azt hiszik, hogy 

 a hernyókat legbiztosabban az ember tudja 

 kiirtani, pedig ez nem áll. 



Én évenként sokat költöttem a hernyók 

 irtására és ez sohasem volt tökéletes, nekem 

 magamnak kellett utánanézni, hogy jó legyen, 

 3 — 4-szer is és a kár is megvolt. Most pedig 

 3 — 4 év óta se hernyóírtás, se kár; utána- 

 nézés sem szükséges, a madár tökéletes mun- 

 kát végez. Eltűntek az araszoló hernyók, nincs 

 rügyfúró és más ormányos, nincs almamoly. 



Azelőtt egész almafák nem nyíltak ki, a 

 rügyfúró tönkretette. Az almamoly ellen rend- 

 kívül költségesen védekeztem. Erre sincs 

 semmi szükség. Egyszóval a madarak mun- 

 kájáról a legfényesebb eredményeket jelent- 

 hetem. 



Vom Nutzen des Vogelschutzes. 



Herr Emerich Tóth v. Vertus, wirtschaftlicher 

 Referent der Stadt Selmeczbánya, ein alter 

 Vogelschützer, berichtet in einem Schreiben 

 vom 25. März 1911, dass es ihm gelungen 

 ist mit Hilfe der, durch den königl. Minister 

 für Ackerbau bewilligten 60 Nisthöhlen und 

 einem Futterapparat 37 nützliche Höhlenbrüter 

 zu kolonisieren. 



Mit Freuden melde ich, — sagt der Refe- 

 rent — dass unter meinem Schutz in meinem 

 Wirkungskreis 400 — 500 Singvögel ungestört 

 nisten. Die Meisen haben sich festgesetzt, 

 sie nisten, nur schade, dass sie bei mir auf 

 den Bäumen nicht mehr Nahrung finden — 

 sie kommen nur zum Futterapparat — es 

 gibt keine Raupen, keine Insekten! 



Wir bestreben uns, auch ihm Weichbild 

 der Stadt für Vogelschutz und Fütterung 

 Propaganda zu machen und melde ich mit 

 Freuden, dass es uns gelungen ist, und viele 

 pflegen diese Richtung, wenn auch nicht in 

 dem Grade wie ich und die Forstakademie 

 in Kisiblye (Versuchsanstalt), aber es ist 

 doch von Bedeutung, wenn die Vögel an 

 15 — 20 Stellen gedeckten Tisch finden, wenn 

 im Winter der Schnee alles bedeckt. 



Vor kurzem bestrebte ich mich in der 

 Umgebung für Vogelschutz Propaganda zu 

 machen, es ging aber nicht, denn dort glaubt 

 man, dass die Raupen durch den Menschen 

 am sichersten vertilgt werden können ' Das 

 ist unrichtig. 



Ich habe jährlich für Vertilgung der Raupen 

 grosse Opfer gebracht, der Frfolg war aber 

 nie vollkommen, ich musate selbst nach- 

 schauen, 3 — 4mal, und Schaden gab es oben- 

 drein. Jetzt aber seit 3 — 4 Jahren gibt, es 

 keine Raupenvertilgung noch auch Schaden; 

 das Nachschauen entfällt ; die Vogelarbeit ist 

 vollkommen. Es verschwanden die Spanner- 

 raupen, es gibt keine Knospenstecher und 

 andere Rüssler, keine Apfelmotten. 



Vor Jahren blühten die Apfelbäume nicht, 

 die Knospenstecher vernichteten alles. Gegen 

 diese Plage verteidigte ich mich mit grossen 

 Kosten. Das ist jetzt nicht mehr nötig. Mit 

 einem Worte, ich kann über die Vogelarbeit 

 die glänzendsten Resultate melden. 



