327 



karolták, a lud intenzívebb niívelésnek örvend 

 a madártan. 



így Németországban a rossitteni madár- 

 vártán dr. Thienemann J. vezetése alatt egy- 

 részt folytatódtak a kísérletek, másrészt pedig 

 dr. WmaoLD H. a helgolandi madárvártán 

 is mindjárt nagyobb inertekben kezdte azokat 

 és Streesemann munkálatai révén Délnémet- 

 országra is kiterjesztette őket a Bajor Madár- 

 tani Egyesület. Dániaiján Mortensen K. foly- 

 tatja már 1899-ben megkezdett kísérleteit. 

 Hollandiában a leydeni Országos Museum 

 kebelében alakult egy madárjelölési bizottság 

 Van Oort vezetése alatt, s ugyanitt Delsman 

 H. C. már két év óta végeztet gólyajelöléseket. 

 Angliában és Skócziában, a hol a „British 

 Bird" folyóirat (Szerk. Witherby H. F.) és az 

 aberdeeni egyetem természetrajzi osztálya 

 (vezető Thomson J. A.) vezetik a kísérlete- 

 ket, ezidén is ezrivel és ezrivel jelöltek ma- 

 darakat. Oroszországban is megkezdődtek a 

 kísérletek és pedig Stoll F. E. munkálatai 

 révén a rigai természetvizsgáló egyesület 

 Kielkondban létesült biológiai állomása kereté- 

 ben. A kísérletek eredményeinek általánosí- 

 tásához nagyban hozzájárulnak majd az észak- 

 amerikai jelölések, melyeket Grant W. W. 

 elnöklete alatt az „American Bird Banding 

 Association" fog végeztetni. 



A kísérleteknek ez a nagyarányú kifejlesz- 

 tése természetesen a Kir. M. 0. K.-ot is arra 

 indította, hogy ezúttal is tőle telhetőleg részt 

 vegyen a mozgalomban és a már megkezdett 

 jelöléseket ezentúl is folytassa, minthogy 

 különben is valamely kutatási módszernek 

 egyidejűleg nagy területen való keresztülvitele 

 következtében az eredmények értéke jóval 

 nagyobbá válik. A módszer tekintetében vál- 

 tozás nem történt. Ezúttal is első sorban a 

 fiatal madarak kapták a lábgyűrűket s csak 

 egyes igen megbízható s megfelelő gyakor- 

 lattal rendelkező munkatársaink jelöltek öreg 

 madarakat is, különösen fecskéket. A módszer 

 változatlanságát természetesen főleg az a 

 körülmény idézi elő, hogy az öreg madarak 



geworfen und ist es daher nur natürlich, dass 

 dieselben innerhalb kurzer Zeit fast überall 

 Aufnahme fanden, wo sieh die Ornithologie 

 einer intensiveren Pflege erfreut. 



So wurden z. B. in Deutschland die Vogel- 

 niarkierungen einerseits an der Vogelwarte 

 Rossitten durch Dr. .1. Thiknemann fortgesetzt, 

 anderseits aber auch an der Vogelwarte 

 Helgoland durch Dr. H. Wbigold gleich zum 

 Anfange in grösserem Maasstabe begonnen, 

 und von der Ornithologischen Gesellschaft in 

 Bayern durch Streesemannh Arbeiten auch auf 

 Süddeutschland ausgebreitet. In Dänemark 

 setzt Chr. Mortensen seine 1899 begonnenen 

 Versuche auch fernerhin fort. In Holland ent- 

 stand im Schosse des Reichsmuseums in 

 Leyden unter der Leitung von Van Oort eine 

 Beringungs-Kommission und werden hier 

 auch durch C. H. Delsman seit zwei Jahren 

 Storchmarkierungen durchgeführt. In Eng- 

 land und Schottland, wo diese Versuche von 

 der Zeitschrift „British Birds" (Red. H. F. 

 Witherby) und von der naturhistorischen Sek- 

 tion der Universität Aberdeen (Leiter J. A. 

 Thomson) geführt werden, wurden auch heuer 

 Tausende und Tausende Vögel markiert. 

 Auch in Russland wurde mit den Versuchen 

 begonnen und zwar wurden dieselben von 

 E. Stoll durchgeführt, als zu den Arbeiten 

 der biologischen Station Kielkond des Natur- 

 wissenschaftlichen Vereines in Riga gehörend. 

 Zur Verallgemeinerung der Versuchsergeb- 

 nisse lassen die Markierungen, welche in Ame- 

 rika von der .American Birds Bunding Asso- 

 ciation" unter Leitung von W. W. Grant be- 

 gonnen werden, wichtige Beiträge erhoifen. 



Die hochgradige Ausbreitung des Ring- 

 experimentes musste naturgemäss auch die 

 Königl. U. 0. C dazu bewegen, auch diesmal 

 nach Möglichkeit an der Bewegung teilzu- 

 nehmen und die schon begonnenen Versuche 

 auch fernerhin fortzusetzen, indem durch 

 gleichzeitiges Durchführen einer Forschungs- 

 methode auf grossen Gebieten die Resultate 

 bedeutend grösseren Wert erhalten. Die Be- 

 ringungsmethode blieb die frühere. Auch dies- 

 mal wurden in erster Linie im Neste befind- 

 liche Jungvögel markiert, und nur einige 

 sehr zuverlässige und entsprechende Praxis 

 besitzende Beobachter beringten auch alte 

 Vögel, besonders Schwalben. Dass in Sache 

 der Methode keine Änderung vorgenommen 



