:i4t 



nyara Svédországig is) érnek. A képet még 

 kiegészíthetjük avval, hogy valószínűleg a 

 Dardanelláknál ebből az északnyugati főágból 

 egj hatalmas ág északkelet felé nyúlva Orosz- 

 országot borítja. Dr. Kayoobodofp Demeter 2 

 vizsgálatai szerint ugyanis Oroszországban a 

 gólya előnyomulása északkeleti irányban tör- 

 ténik, tehát éppen merőlegesen arra az irányra, 

 a melyet tavaszi vonulásaik alkalmával Közép- 

 és Nyugat-Európában szoktak követni a fész- 

 kelőterületre v'sszavonuló gólyák. Hogy az 

 északnyugati főágban hasonlóan van-e észak- 

 keleti főág is, mely az ázsiai fészkelőterületek 

 egy részét borítaná, arról jelenleg még sem- 

 mit se tudunk. 



A vonulási elméletekhez érdekes ellenőrző 

 adatot szolgáltat a hartai gólyatestvérpár esete. 

 A 3729 számú márczius elején már Német- 

 Kelet-Afrikában volt a fészkelőterület felé 

 vezető úton, a 3730 számú pedig július 23-án 

 még King-Williamstown-ban tartózkodott a 

 gólyaelterjedés déli határvonalán. Habár egyes 

 esetekből nem lehet általános érvényű követ- 

 keztetéseket vonni, mégis rá kell mutatni erre 

 az esetre, mely semmiképpen se támogatja a 

 vonuláselméleti kutatóktól eredő azt a föl- 

 tevést, hogy a fiókákat az öregek vezetik a 

 téli szállásba és viszik vissza a fészkelőterü- 

 letre s ily módon valósággal tanítják őket a 

 vonulásra. 



A vonulás kutatása szempontjából igen 

 érdekes jelenségre figyelmeztetnek a délafrikai 

 megfigyelők. Újabb időben mind több és több 



jelöltetett Hollandiában a rossitteni madárvárta gyűrűi- 

 vel, melyek közül egy példányt Felsö-Sziléziában 

 találtak. Ügy látszik tehát, hogy még Hollaadia is 

 ahhoz a területhez tartozik, melyről a gulyák a 

 Balkánon éa Kis Ázsián keresztül Délafrikába mennek 

 téli szállásra. 



: KaygorodoffD. tanár l't 11 január 12-röl kelt leve- 

 lében arról értesített, hogy az 1895 — 1909. időközben 

 199 állomáson gyűjtött Glü megfigyelésre támaszkodva 

 vizsgálta a fehér gólya tavaszi fölvonulását európai 

 Oroszországban s e vizsgálat eredménye szerint „a 

 fehér gólya tavaszi fölvonulásának iránya európai 

 Oroszországban kifejezetten délnyugat északkeleti". 

 Ez a tény a leveléhez mellékelt térképvázlaton is 

 félreérthetetlenül kifejezésre jutott. 



amtlich auch Schweden) bedecken. Das Bild 

 kann noch damit ergänzt werden, dass ver- 

 mutlich in der Gegend der Dardanellen aus 

 diesem nordwestlichen Hauptaste ein starker 

 nordöstlicher Ast nach Bussland reichend, 

 dessen Brutgebiete bedeckt. Laut den Unter- 

 suchungen von Dimiti;y v. Kayoorodoff* ist 

 die Richtung des Frühjahrszuges des weissen 

 Storches in Etusslancl eine nordöstliche, also 

 vertikal auf die Richtung, welche die auf 

 ihre Brutgebiete in Westeuropa zurückkehren- 

 den Störche einhalten. Ob neben dem nord- 

 westlichen Hauptaste auch ein nordöstlicher 

 Hauptast besteht, welcher sich auf einen 

 Teil der asiatischen Brutgebiete verzweige, ist 

 derzeit noch total unbekannt. 



Zur Kontrollierung der Zugstheorien ergibt 

 das Geschwisterpaar von Harta sehr interes- 

 sante Daten. Das mit Ring Nr. 3729 ge- 

 zeichnete war Anfang März schon in Deutsch- 

 Ost-Afrika auf dein Wege nach dem Brut- 

 gebiete der Art begriffen, während sich das 

 andere am 23. Juli noch in King-Williams- 

 town an der Südgrenze des Verbreitungs- 



gebietes aufhielt. Obwohl man aus einzelnen 

 Fällen keine Schlussfolgerung von allgemei- 

 ner Giltigkeit ziehen darf, muss doch auf 

 diesen Fall hingewiesen werden, welcher die 

 von Zugstheoretikern stammende Hypothese, 

 wonach die Jungen von den Alten in die 

 Winterquartiere und zurück auf das Brutgebiet 

 geführt und so zum Ziehen angelernt wer- 

 den, auch nicht in geringsten bestätigt. 



Bezüglich des Studiums des Vogelzuges 

 machen uns unsere südafrikanischen Beobach- 

 ter auf eine ungemein interessante Erschei- 



warte Rossitten in den Jahren 1910 und 1911 ins- 

 gesamt 34 Störche in Holland markierte, von welchen 

 ein Exemplar in Oberschlesien aufgefunden wurde. 

 Es scheint daher, dass auch Holland noch jenem 

 Gebietskomplexe angehört, von welchem die Störche 

 über den Balkan und über Kleinasien nach dem in 

 Südafrika gelegenen Winterquartiere ziehen. 



-' Prof. D.v.Kayoorodokf berichtet in einem vom 1:2. 

 Januar 1911 datierten Briefe, dass er den Frühjahrszug 

 des Storches im europäischen Kussland auf Grund 

 von 610 Beobachtungen, welche in den Jahren 1895 — 

 1909 an 199 Stationen gesammelt wurden, unter- 

 suchte, und das Resultat fand, „dass der Frühjahrs- 

 einzug des weissen Storches im europäischen Kuss- 

 land eine ausgesprochene Südwest nordöstliche Rieh 

 tung habe". Diese Tatsache kam auch auf der Karte, 

 welche dem Schreiben beigelegt war, unzweideutig 

 zum Ausdruck. 



