354 



jelölés helyén Nagyszebenben Toldj Á., ;i ki 

 a madarat újból szabadon bocsátotta. 



Az itt fölsorolt .ólatok közül a legérdeke- 

 sebb kétségtelenül az, mely a Jcékvércsére 

 vonatkozik s erre a fajra nézve is bebizo- 

 nyítja, hogy a/, ivarérett fiókák nem mindig 

 a szülőföldre térnek vissza, hanem ettől kisebb- 

 nagyobb távolságra is települnek meg fész- 

 kelés czéljából. Habár a jelentés nem említi, 

 hogy a szóbanforgó kékvércse az elejtés 

 helyén fészkelő madár lett volna, a május 

 i'O-iki dátum alapján alig lehet ezt kétségbe 

 vonni. 



A vízityúkra vonatkozó adatról nem lehet 

 eldönteni, hogy vonulásra vagy megtelepülésre 

 vonatkozik-e? Mint vonulási adatnak az rontja 

 le a jelentőségét, hogy nem lehet megállapi- 

 tani, honnan indult a madár? Mert hiszen 

 nem bizonyos, hogy az 1909-ben megjelölt fióka 

 1910-ben visszatett a Carska barába. Hiányzik 

 tehát a kellő alap az egyébként érdekes 

 adatnak a kutatás számára való értékesítésére. 



A jelölési kísérleteket végző megfigyelőink 

 a vonuló madarakon kívül az állandó, ill. 

 kóborló madarakra is kezdik kiterjeszteni a 

 kutatást, annak a megállapítására, hogy a 

 télen át itt előfordulók állandóak-e nálunk 

 vagy sem ? Egyelőre még csak a szénczinegé- 

 röl vannak idevágó eredmények, melyek főleg 

 Pawlam Gyula eperjesi megfigyelőnktől szár- 

 maznak. 1911 február havában az 1908 

 deczember havában megjelölt szénczinegék 

 közül 5, az 1909 február havában megjelöltek 

 közül 1, s az 1910 februárban megjelöltek 

 közül 6 példány került kezébe. Mindezek a 

 szénczinegék az etetőre járnak és ott lesznek 

 elfogva. Látható ebből egyrészt az, hogy az 

 elfogás ténye nem riasztja vissza őket. hogy 

 ezután is látogassák az etetőt, másrészt 

 pedig az. hogy igen sok példány éveken át 

 ugyanazt az etetőt látogatja, szóval télen át 

 ugyanazon a környéken tartózkodik. Már most 

 csak azt kellene eldönteni, hogy nyáron át 

 is ezen a környéken tartózkodnak-e, illetőleg 

 fészkelnek-e itt, vagy pedig távolabbi vidé- 

 kekre vonulnak e s csak a tél idejére láto- 

 gatnak-e el a már ismert, a táplálkozást biz- 

 tosító területre? 



am Markierungsorte Nagyszeben von A. 'I'm, m 

 der den Vogel freiliess. 



Von den hier angeführten Daten ist das 

 interessanteste dasjenige, welches sich auf 

 den Rotfussfalken bezieht, und auch für diese 

 Art den Beweis liefert, dass die fortpflanzungs- 

 fähigen .hingen nicht immer zum Geburtsorte 

 zurückkehren, sondern behufs Nistens auch 

 weitergelegene Gebiete besiedeln. Obwohl in 

 dem Berichte nicht angegeben ist. dass dieser 

 Kotfussfalke am Orte der Erlegung Brutvogel 

 gewesen wäre, so kann dies auf Grund des 

 20- Mai Datums kaum bezweifelt werden. 



Von der auf das Teichhuhn bezüglichen An- 

 gabe lässt es sich nicht entscheiden, ob sich 

 dieselbe auf Zug oder Besiedelung bezieht. 

 Als Zugsdatum verliert es übrigens auch da- 

 durch die Bedeutung, weil man nicht weiss, 

 welches der Ausgangspunkt war ? Es ist 

 nämlich durchaus nicht sicher, dass der im 

 Jahre 1909 markierte Jungvogel im Jahre 

 1910 wieder in die Carska bara zurückkehrte? 

 Es fehlt daher die nötige Grundlage zur 

 wissenschaftlichen Verwertung der ansonsten 

 sehr interessanten Angabe. 



Unsere Markierung^ -Mitarbeiter beginnen 

 die Versuche neben den Zugvögeln auch auf 

 unsere Stand- und Strichvögel auszudehnen, 

 um festzustellen, ob die im Winter bei uns 

 vorkommenden Individuen tatsächlich auch 

 ständig sind oder nicht? Vorläufig besitzen 

 wir erst über die Kohlmeise diesbezügliche 

 Resultate, welche vornehmlich von unserem 

 Beobachter in Eperjes Julius Pawlab her- 

 stammen. Im Feber 1911 fand er 5 Kohl- 

 meisen, welche noch im Dezember 1908 beringt 

 wurden, ein Exemplar von jenen, welche im 

 Feber 1909 und 6 Stücke von jenen, welche 

 im Feber 1910 Binge erhielten. All diese 

 Kohlmeisen besuchen den Winterf'ütterungs- 

 apparat und werden dort eingefangen. Es ist 

 hieraus einerseits ersichtlich, dass sie durch 

 das Einfangen nicht davon abgehalten werden, 

 den Fütterungsapparat auch fernerhin zu be- 

 suchen, anderseits dass viele Exemplare Jahre 

 hindurch dieselbe Futterstelle besuchen, mit 

 einem Worte immer in derselben Gegend über- 

 wintern. Es sollte nun noch entschieden werden , 

 ob sich diese Exemplare auch während des Som- 

 mers h ier auf halten, oder aber ob sieweiter nach 

 Nord en ziehen und nur zur Winterszeit diese 

 schon bekannten Nahrungsgebiete besuchen? 



