362 



Külföldi munkálatok a madár- 

 jelölés terén. 



Tekintettel arra a nagy érdeklődésre, nie 

 lyet a madárjelölési kísérletek mindenütt föl- 

 keltettek, rövid kivonatot adunk a külföldön 

 folyó munkalatokról, első sorban Angliáról, a 

 hol oly mértékben karolták fel az ügyet, mini 

 tán selml másutt. A munkálatokai Skócziá- 

 ban J. Arthur Thomson tanár vezetése alatt az 

 „Aberdeen University", a tulajdonképpeni 

 Angliában pedig Witherbv H. F., a ..British 

 Birds" szerkesztője végzi. 



A skőt munkálatokról A. Landsborougb Thom 

 son „ The Possibilities of Bird Marking" etc. 

 (Proceedings of the Royal Physical Society of 

 Edinburgh. Vol. XVIII. p. 204-218.) adott 

 értékes történeti visszapillantással ellátott tá- 

 jékoztatást, melyből röviden a következőket 

 közöljük : 



A jelölésre fölírásos és sorszámmal ellátott 

 aluminiumgyűrűk szolgálnak. Nyolczféle nagy- 

 ság van, köztük ovális alakúak is, egyes gáz- 

 lók jelölésére. A négy kisebb mintának nincs 

 külön zárókészüléke, a többi négy gyürűfajta 

 a rossitteni minta alapján nálunk is alkalma- 

 zásban levő zárókészülékkel van ellátva. 



A történeti visszapillantás adatai a követ- 

 kezők : 



1890-től kezdve a northumberlandi herczeg 

 alnvicki birtokán több éven át jelölt erdei 

 szalonkákat. A gyűrűbe „N" betű és az évszám 

 volt belevésve. 



1899-ben Mortensen Dániában, 

 1903 ban Thienemann Németországban, 

 1908- ban a Kir. M. 0. K. Magyarországon 

 kezdték meg a jelölési kísérleteket. 



1909-ben alakult az ..American Bird Ban- 

 ding Association". 



Angliában Tomlinson seregélyeket kezdett 

 jelölni Musselburghban, Edinburgh mellett, 

 1904-ben. Gurney M. J. H. a Bass Rock szik- 

 lán szúlafiókákat jelölt „Bass lìock 1904" 

 íölirású gyűrűkkel. Hamilton M. J. 1905-ben 

 erdei szalonkákat jelölt „B. C." jegyű gyű- 

 rűkkel ; Ardilaun lord is jelült erdei szalon- 

 kákat, a gyűrűk fölirata ..A. Cong.". Graham ri. 



Ausländische Arbeiten auf dem Ge- 

 biete der Vogelmarkierungen. 



Mit Hinsicht auf das hohe Interesso, welches 

 die Vogelmarkierungen überall erweckten, ge- 

 ben wir einen kurzen Auszug der ausländi- 

 schen Arbeiten, in erster Linie 1 derjenigen in 



England, wo die Sache in dem Grade geför- 

 dert wurde, wie vielleicht nirgends sonst. 



Die Versuche weiden in Schottland unter 

 Führung des Prof. J. Abthub Thomson von der 

 ..Aberdeen University im eigentlichen Eng- 

 land von 11. F. Witherby, Redakteur der Zeit- 

 schrift „British Birds" geführt. 



Von den schottischen Arbeiten gibt A. Landb- 

 borough Thomson in seiner Arbeit .. The Possi- 

 bilities of Bint* Marking etc." (Proceedings 

 of the Royal Physical .Society of Edinburgh 

 Vol XVIII. p. 204—218.) eine mit wertvollem 

 historischen Rückblicke versehene Darstellung, 

 welcher wir in aller Kürze folgendes ent- 

 nehmen: 



Die Markierungen werden mittels Alumi- 

 niumringen, welche Aufschriften und eine lau- 

 fende Nummer haben, durchgeführt. Es wer- 

 den insgesamt acht Ringarten benützt, darun- 

 ter auch ovale zum Beringen einiger "VVasser- 

 vögel. Die vier kleineren Ringarten haben 

 keinen separaten Verschluss, die übrigen sind 

 mit Verschlüssen nach dem Rossittener Muster 

 versehen : 



Die Daten der historischen Skizze sind 

 folgende: 



Vom Jahre 1890 beringte der Herzog von 

 Northumberland auf seiner Besitzung Alnvick 

 mehrere Jahre hindurch Waldschnepfen. 



In die Ringe waren der Buchstabe „X" 

 und der Jahrgang eingraviert. 



Im Jahre 1899 begann Mortensen in Däne- 

 mark, im Jahre 1903 Thienemann in Deutsch- 

 land und im Jahre 1908 die Königl. U. O. C. 

 in Ungarn die Markierungen. 



Im Jahre 1909 entstand die „ American Birds 

 Banding Association". 



In England begann Tomlinson in Mussel- 

 burgh bei Edinburgh im Jahre 1904 Stare zu 

 zeichnen. M. J. H. Gurney zeichnete auf dem 

 Hass Rock Felsen Tölpel- Jungen mit Ringen, 

 welche die Aufschrift ..Bass Rock 1904" trugen. 



M. J. Hamilton zeichnete im Jahre 1905 

 Waldschnepfen; die Ringe hatten die Auf- 

 schrift „B. C." Auch Lord Ardilaun zeichnete 



