m\ 



kár, hogy eddigi eredményeiről nem adotl 

 még összefoglaló áttekinthető tárgyalást, mei} 

 eddigi működéséi kellően megvilágíthatná. 



Németországban a Dr. Thienemann vezetése 

 alatt már régebben eredményesen működő 

 Etossittenben elhelyezett madárjelölési állo- 

 máshoz egy újabb csatlakozott Helgoland szi- 

 getén Dr. Weigolb 11. vezetése alatt. Első 

 jelentése „IL Jahresbericht der Vogelwarte 

 Helgoland" czímén .hmm. f. Oruith. 1911. 

 évi külön füzetének 195. stb. lapjain jelent 

 meg. Az ezüstös sirályokkal végzett kísérle- 

 teiből kiderült, hogy azok nem vonulnák, a 

 dankasirályok ugyanazt az eredményt adták, 

 mint a rossitteni jelölések : a január havi 

 fokú izothermális zónában levő téli szál- 

 lást a tengerpart és belvizek mentén haladva 

 érik el- 



Legérdekesebbek azok a jelölései, melye- 

 ket a Helgoland szigetén átvonuló madarakon 

 végez. Habár még teljesen a kezdet stádiu- 

 mában vannak, úgy hogy még nem leint 

 tisztán látni, mégis mintha azt sejtetnék, hogy 

 Helgolandban ugyanaz a madár, tehát eset- 

 leg madárcsapat egymásután többször is meg- 

 figyelhető, hogy tehát az átvonuló csapatok 

 nem mindig új jövevények, hanem olyanok 

 is, melyek magáról a szigetről kerekedtek 

 föl egy-két órai, esetleg egy-két napi ott tar- 

 tózkodás után. Akárhogyan is álljon a dolog, 

 annyi bizonyos, hogy a Helgolandon végzett ma- 

 dárvonulási megfigyeléseknek a tudomány mai 

 állásában csak akkor lesz meg az igazi jelen- 

 tőségük, ha a megfigyelésekkel egyidejűleg 

 madárjelölések is történnek. A két kutatási 

 irányzat a legtökéletesebben kiegészíti egy- 

 mást és alapos a remény, hogy a munkála- 

 tok lelkes vezetője együttes alkalmazásukkal 

 élesen belevilágíthat abba az eddigelé még 

 nagy fokban ismeretlen folyamatba, melyet a 

 madárvilág átvonulása alkot. 



Km. M. 0. K. 



Daten veröffentlicht; schade, dass wir bisher 

 keine zusammenfassende übersichtliche Dar- 

 stellung seiner bisherigen Resultate besitzen, 

 welche die Bedeutung seiner bisherigen Tätig- 

 keit in das richtige Licht stellen würde. 



In Deutschland gesellte sich der unter Lei- 

 tung des Vogelwartes Dr. J. Thienemann schon 

 seit langer Zeit mit Erfolg wirkenden Mar 

 kierungsstation Rossitten eine neue hinzu, uzw. 

 die Vogelwarte Helgoland unter der Leitung 

 von Dr. 11. Weigold. Der erste Bericht erschieß 

 als „H. Jahresbericht der Vogelwarte Helgo- 

 land'' im Sonderheft des Jahrganges 1911 

 des Journ. für Ornith. p. 19ö etc. Die Ver- 

 suche an den Silbermöven ergaben, dass diese 

 Vögel nicht ziehen, die Lachmövenmarkierun- 

 gen lieferten das nämliche Resultat, wie die 

 Rossittener: das in der 0° Isotherme des Mo- 

 nates Januar gelegene Winterquartier wird längs 

 der Küste oder den Binnengewässern entlang 

 wandernd erreicht. 



Das grösste Interesse gebührt jedoch jenen 

 Markierungen, welche an Helgoländer Durch- 

 zugsvögeln vollzogen werden. Obwohl sich 

 diese noch im Anfangsstadium befinden, so 

 dass man noch nicht klar sehen kann, er- 

 wecken dieselben dennoch die Ahnung, dass 

 in Helgoland ein und derselbe Vogel, even- 

 tuell ein und derselbe Flug auch mehrmals 

 nacheinander beobachtet werden kann, dass 

 also die durchziehenden Vögel nicht immer 

 auch neue Ankömmlinge sein müssen, sondern 

 auch solche sein können, welche nach einer 

 Rast von 1 — 2 Stunden, eventuell 1 — 2 Tagen 

 von der Insel selbst sich auf den Weg mach- 

 ten. Wie sich auch in Wirklichkeit die Sache 

 verhalten möge, soviel steht jedenfalls fest, 

 dass die Zugsbeobachtungen in Helgoland im 

 derzeitigen Stadium der Forschung nur dann 

 die richtige Bedeutung erhalten können, wenn 

 dieselben gleichzeitig mir Markierungsversu- 

 chen ausgeführt werden. Die beiden Forschungs- 

 methoden ergänzen sich in der vollkommen- 

 sten Weise und ist gründliche Hoffnung vor- 

 handen, dass der begeisterte Leiterder Arbeiten 

 durch gleichzeitige Anwendung dieser Metho- 

 den unsere Kenntnis über die noch immer 

 in hohem Grade unbekannten Durchzugs- 

 erscheinungen der Vögel wesentlich berei- 

 chern wird. 



Königl. U. 0. C. 



