438 



kongresszus tagjai már szép számmal voltak 

 együtt, társasvacsorára gyűltünk össze a Hun- 

 gária-szállóban, a mely elkülönített helyen 

 tartatott s a hol a tagok tetszésszerinti asz- 

 taloknál foglaltak helyet : czigánybanda is 

 kéznél volt. 



Felismerve a kedvező alkalmat, alkalmas 

 pillanatban poharat ragadtam és toastomban 

 nagyjából a következőket mondottam : „Olyan 

 illőben élünk, a melyben a társadalom, mélyen 

 széttagolva, kölcsönös bizalmatlansággal van 

 telítve, a melyben a világ nagyhatalmai han- 

 goztatják a kölcsönös tiszteletet és legtel- 

 jesebb békeszeretetet, de e közben a „si vis 

 pacem, para bellum 1 ' közmondás értelmében 

 cselekesznek, a mi azonban talán még sem 

 legméltóbb kifejezése a kölcsönös bizalom- 

 nak. De van egy pont, van a gyűlölködő 

 hajsza közepette egy oázis, a melyen a leg- 

 különbözőbb nemzetek komoly férfiai talál- 

 koznak és a valódi békemunkára egyesül- 

 nek. Ez az oázis a tudomány, a békemunka 

 pedig ennek művelése és az ebből fakadó 

 haladás. Üdvözlöm a tudomány embereit, a 

 kik Magyarországon talállak meg a béke- 

 oazisf, ide jöttek, hogy a tudomány szol- 

 gálatában az ornithologia terén legjobb tudá- 

 sukat felajánlják, hogy ez által a legnagyobb 

 békeszerzőnek : a felvilágosulásnak és huma- 

 nitásnak hódoljanak. Üdvözlöm őket a ma- 

 gyar bizottság nevében, a magam nevében és 

 sokszorosan félreismert hazám nevében!" 



A toast nem tévesztette el hatását. Szólásra 

 emelkedett egy szikár termetű, komoly, ma- 

 gas és nyílt homlokú, mély tekintetű férfiű. 



\Y m:thauseni de. báró König Richard volt, a 

 nagy német oologus. minden szépnek és 

 tanulságosnak gyűjtője és ápolója. Megval- 

 lotta, hogy vegyes érzelmekkel indult útnak, 

 de most már mindennel tisztában van. Abban 

 országban, a hol idegen búvárokat úgy üdvö- 

 zölnek, mint az az imént történt, ott nyiWa áll 

 az ín az előrehaladásra és a hol elOhaladás 

 van, ott otthonos a humanitás és a nemes- 

 szívűség. Tudja, hogy Magyarország a múlt 



Knapp am Vorabende der Eröffnung des 



Kongresses, als schon eine sehr stattliche 

 Anzahl Mitglieder beisammen war, wurde 

 verabredet, das Abendessen im Hotel Hun- 

 gária zu nehmen, wo die Mitglieder zwar in 

 einem abgesonderten liatitn. aber je nach 

 Neigung an verschiedenen Tischen Platz 

 nahmen ; auch Zigeunermusik war zur Hand. 



Ich nahm die günstige Gelegenheit wahr. 

 ergriff im geeigneten Momente das Glas, nahm 

 eine freie Stellung ein und sprach einen 

 Toast in beiläufig folgendem Sinne: ..Wir 

 leben in einer Zeit, wo die Gesellschaft, tief 

 zerklüftet, von gegenseitigem Misstrauen er- 

 füllt ist, wo die Gewaltigen der Welt voll 

 sind von Beteuerung der grossen gegenseiti- 

 gen Hochachtung und der vollkommensten 

 Friedensliebe, dabei aber nach dem lateini- 

 schen Spruche verfahren, der da lautet: „Si 

 vis pacem, para bellum", was für die Be- 

 festigung des gegenseitigen Vertrauens viel- 

 leicht doch nicht das geeignetste Verfahren 

 ist. Und doch gibt es einen Punkt, eine 

 Oase mitten im gehässigen Getriebe, wo sich 

 ernste Männer der verschiedensten Nationen 

 treffen und zur wahren Friedensarbeit ver- 

 einigen. Diese Oase ist die Wissenschaft, die 

 Friedensarbeit ist ihre Pflege und der dai aus 

 hervorgehende Fortschritt. Ich begrüsse die 

 Männer der Wissenschaft, die in Ungarn die 

 Friedensoase erblickten, herbeikamen, um im 

 Dienste der Wissenschaft auf dem Gebiete 

 der Ornithologie ihr Bestes einzusetzen und 

 dadurch dem wahren Friedensstifter: der 

 Aufklärung und der Humanität zu huldigen. 

 Ich begrüsse sie im Namen des ungarischen 

 Komitees, im eigenen Namen, ja im Namen 

 meines so vielfach verkannten Vaterlandes 1" 



Der Toast verfehlte nicht die Wirkung. 

 Es erhob sich ein ragender, ernster Mann 

 mit hoher, offener Stirn, tiefblickendem For- 

 scherauge zur Erwiderung. 



Es war Freiherr Dr. Richard König von und 

 ■ix Warthausen, der grosse deutsche Oologe. 

 Sammler und Pfleger alles Schönen und Lehr- 

 reichen. Er gestand es. dass er die Reise 

 mit gemischten Gefühlen antrat, nun aber 

 vollkommen im Klaren ist. In einem Lande, 

 wo fremde Forscher so begrüsst werden, wie 

 soeben hier, ist der Weg für den Fortschritt 

 frei und offen, und wo Fortschritt ist. ist 

 die Humanität und der Edelsinn zuhause. Er 



