75 



stod i deres mærkelige Stillinger lige i Strandkanten, Vibeflokke 

 fløj omkring, og Flokke af Storspover (Numenius arqvatus) 

 stod ude i Vandet. Inde paa Marsken ved noget fladt Vand 

 gik en Flok Viber, en Del Rødben, 3 Strandhjejler (Charadrius 

 sqvatarola) i deres pragtfulde Sommerdragt og 1 Klyde (Recurvirostra 

 avocetta). I selve den inddigede Marsk var ellers Rødbenen den 

 hyppigste Fugl. Om Aftenen, da jeg cyklede til Tønder over 

 de flade Engstrækninger, saa jeg to Steder Mosehornuglen (Otus 

 brachyotus) paa Fangst. Solen var lige gaaet ned, men det 

 var endnu ganske lyst. Det var morsomt at se, hvorledes den 

 stod svævende i Luften, ganske som en Taarnfalk, og ligesom 

 denne pilsnart styrtede sig ned paa Jorden; det var saa lyst, 

 saa man kunde se hver Fjer paa Vingerne. 



En anden Tur, der gjaldt den lille Manø, foretog jeg sam- 

 men med A. Christian i fra den 7.-9. September 1922; dens 

 Formaal var rent ornithologisk. 



Det er nu ikke saa helt let at komme til Manø; den natur- 

 ligste Vej er ved Ebbetid at køre de 8 km, der er over, men 

 saa skal man selvfølgelig være klar over, hvornaar Ebben er 

 og have bestilt Køretøj iforvejen. Man skal ikke lade sig vildlede 

 af det Ord Kro, der paa de ældre Generalstabskort staar tværs 

 over Manø; en saadan findes nemlig ikke, og vil man overnatte, 

 maa man iforvejen sikre sig Nattelogis, som man faar hos Tele- 

 fonbestyreren. Selve Øen er ikke ret stor, ialt ea. 600 ha; det 

 dyrkede Land og Husene med ialt ca. 200 Indbyggere, der nu 

 mest er Landmænd, ligger inden for en Vold, der dels bestaar 

 af en Klitrække, dels af et kunstigt Dige; hvad der ligger uden 

 for Diget, er store, græsbevoksede Strækninger, kun tjenlige til 

 Græsning og Høavl. Men Havet gaar ogsaa af og til ind her 

 og anretter mange Ødelæggelser. I 1922 skulde det saaledes 

 have taget et Par Hundrede Læs Hø bort. Inde i Græsmarkerne 

 ligger paa mange Steder Brakvandspytter, de saakaldte »Loer«; 

 ser man ud over det flade Land, er det mest en grøn Strækning, 

 man ser, men mange Steder ses desuden en rødlig eller lilla 

 Farve; det er Strandasters og den smukke Hindebæger (Statice 

 scanica), der her findes i store tætte Bevoksninger. Det ser 

 smukt ud med de lilla Blomsterflader, som dannes af Hinde- 

 bægeret, men det er en Plante, der ikke vurderes højt af Befolk- 

 ningen, der kalder den »Skrub«; Kreaturerne vil ikke æde den. 

 Omkring Husene er der ganske gode Haver, ogsaa med Frugttræer; 



6* 



