81 



i Haven til sin betydelige Samling af Oldsager, Mineraller og 

 udstoppede Fugle. Denne Samling, hvortil han villig gav Om- 

 egnens Befolkning Adgang, beskæftigede ham vist adskilligt mere 

 end Landbruget; efter hans Død skænkede hans Søn den til 

 Stiftsmuseet i Maribo. — Foruden Fuglene er der en smuk Æg- 

 samling, skænket af Kontorchef Bangert. Der var Navne ved 

 alle Æggene, men desværre var disse den første Gang, jeg saa 

 dem, blevet i høj Grad forbyttede, saaledes at Fuglekongeæg 

 kaldtes Kærnebider, Terneæg for Vagtel, osv. ; jeg tror dog, der 

 senere er kommen bedre Orden i det. 



Af særlig bemærkelsesværdige danske Fugle findes der ikke 

 meget, men naturligvis finder man i en saadan ældre Samling 

 gode Typer af virkelig danske Fugle. Da jeg stod og betragtede 

 Hærfugle (Upupa epops) og Ellekrager (Coracias garrula), fortalte 

 Kustoden, en ældre nu afdød Mand ved Navn Olsen, hvis 

 Specialitet iøvrigt var Oldsagssamlingen, at i hans Barndom i 

 Fyrrerne af forrige Aarhundrede havde begge Arter været al- 

 mindelige i Vintersbølle Skov ved Vordingborg. Ellekragen havde 

 Huller i Elletræerne, hvorfra han jævnlig saa dem komme ud; 

 jeg spurgte ham selvfølgelig, om de byggede der, hvad han ikke 

 vidste. Hærfuglen var ogsaa ret almindelig i Skoven der; dens 

 almindelige Lyd var »pop, pop«, hvorfor Befolkningen kaldte dem 

 »Popser«. Der findes snart ikke mange nulevende, der selv har 

 iagttaget disse to Fuglearter som almindelige her i Landet, saa 

 jeg synes, denne lille Oplysning, som ubetinget bar Sandhedens 

 og Vederhæftighedens Præg, fortjener at opbevares. Blandt de 

 udenlandske Arter er der en Lammegrib (Gypaétus barbatus), 

 mærket Schweiz, der jo sikkert vilde være i høj Grad attraa- 

 værdig for de schweiziske Ornithologer. Men en Ting, som maa 

 regnes for baade en stor Sjældenhed og en højst værdifuld Be- 

 siddelse for Museet, er to amerikanske Vandreduer (Ectopistes 

 migratorius), Han og Hun, meget smukt udstoppede og mærkede 

 »Wisconsin«. Jeg spurgte Kustoden, om han kendte dem, men 

 han anede ikke, at der var noget som helst mærkværdigt ved 

 dem. Jeg gjorde Museets Bestyrelse opmærksom paa, hvilken 

 Skat de her ejede, og foreslog at opbevare dem særligt under 

 en Glaskasse, hvilket ogsaa er sket; som nævnt er det meget 

 smukke og velbevarede Eksemplarer, bedre end de to, der staar 

 opstillede paa Zoologisk Museum i Kjøbenhavn. 



Vandreduens Skæbne er jo ret velkendt, og jeg skal blot med 



