88 



og interessant Fugleliv, som jeg har haft god Lejlighed til at 

 iagttage, da jeg bor umiddelbart i Nærheden. 



Gaar man en Vinterdag, naar alt er belagt med Sne og Is, 

 en Tur ud over »Maen«, kan man træffe paa større eller mindre 

 Flokke af Snespurven (Emberiza nivalis); hist og her ser man 

 ogsaa nogle Krager spanke om eller en enlig Stormmaage komme 

 flyvende, men ellers er alt øde og trist. 



Saa snart Sneen og Isen begynder at smelte, hører man 

 Graagæssene (Anser cinerens) komme trækkende for at slaa sig 

 ned paa »Maen«; det er kun, saa længe de flyver og da navnlig 

 i det Øjeblik, de kredser omkring i Luften, før de sætter sig, 

 at man hører dem gække; saa snart de har sat sig til Ro i 

 Vandet eller paa Land, hører man ikke en Lyd fra dem. Flere 

 af Gæssene forbliver her for at ruge; jeg vil antage, at der yngler 

 ca. 4 — 5 Par her om Aaret. Lidt senere end Gæssene kommer 

 Stæren, dernæst Viben; men den Fugl, der her paa Helnæs 

 regnes for den rigtige Foraarsbebuder, er dog den smukke Graa- 

 strubede Lappedykker (Podicipes griseigena), der her kaldes »Vræl- 

 anden«; sin Ankomst sidst i Februar eller først i Marts holder 

 den ikke hemmelig, idet man kan høre dens Skrig paa lang 

 Afstand. Samtidig eller lidt senere kommer Blishønen (Falica 

 atraj: af dem er der her en Mængde; gaar man efter dens An- 

 komst en Aften langs en af Rørholmene, hvori der opholder sig 

 »Blisænder«, genlyder dens ejendommelige Skrig stadig. Efter- 

 haanden indfinder de forskellige Ænder og de mange Vadefugle 

 sig; naar endelig den store Flok Hættemaager (Lams ridibundus), 

 der her kaldes »Strandmae«, er ankommet, er der fuld Koncert 

 ude paa »Maen«, ikke alene om Dagen, men tildels ogsaa om 

 Natten; man kan da høre den Dobbelte Bekkasin snurre oppe 

 i Luften, Viben skrige og de forskellige Ænder rappe; Lappe- 

 dykkerens Stemme høres viden om, og i Maagekolonien, der 

 antagelig tæller c. 150 Par, er der Kiv og Strid hele Natten. 



Naar alle Fuglene er ankommet, kan man til forskellige Tider 

 foretage interessante Ture ud over »Maen«; stager man sig saa- 

 ledes i en fladbundet Pram langs Rørholmene, kan man træffe 

 paa den rugende Graagaas ("Anser cinereus). Jeg har to Gange 

 fundet dens Rede, den 11. April 1915 og den 22. April 1916, begge 

 Gange bygget paa en lille Tue, ikke større, end at den lige kunde 

 finde Plads der. Rederne var aldeles ikke skjulte, men laa i 

 Udkanten af Rørene og kunde let ses paa en Afstand af en Snes 



