90 



som den Graastrubede Lappedykkers og bestod af vaade, raadne 

 Plantedele; Æggene var helt tildækkede. 



Gaar man i den Tid, Fuglene yngler, en Tur ud paa selve 

 »Maen«, vil man straks se en Mængde Viber, Stære, Rødben, 

 Ryler og Præstekraver (Ægiqlitis hiaticula). Træfter man paa 

 Ryler eller Præstekraver, som har smaa Unger, er det morsomt 

 at se, hvor ejendommeligt disse Fugle kan opføre sig for at af- 

 lede Opmærksomheden fra Ungerne; de slæber sig, lige foran 

 en, hen ad Jorden, som om de var dødelig anskudte, og under- 

 tiden vælter de sig helt om paa Siden, saa den, der ikke er 

 kendt med disse Forestillinger, maa antage, at nu er Fuglen let 

 at fanse; har den imidlertid først faaet en narret et Stvkke bort, 



O ml I 



forsvinder den i en stor Bue bagud. 



Nogle faa Par Engsnarrer (Crex pratensisj har Rede herude 

 og paa de tilstødende smaa Enge, og af Ænder yngler her 4 — 

 5 Par Spidsænder (Anas acutaj og nogle faa Par Krikænder 

 (Anas crecca); Rederne af disse er altid anbragt i en Græstot 

 eller ved Siden af en Tue; jeg har derimod aldrig fundet dem 

 inde mellem Rørene. 



Kommer man længere ud ad Stranden til, kan man træffe 

 nogle faa Par Strandskader (Hæmotopus ostreologusj og nogle 

 enkelte Par Dværgterner (Sterna minuta), her kaldet »Eilemae«. 

 Den Hvidbrystede Præstekrave (Ægialitis cantiana) har jeg først 

 set og fundet ynglende her, efter at »Maen« var tørlagt. Reden 

 var anbragt paa det opkastede Sand fra Kanalerne. 



Den Fugl, der liver mest op paa »Maen«, er ubetinget den 

 smukke Gravand (Tadorna cornuta), der i Reglen kommer hertil 

 først i Marts Maaned; jeg regner, at her er ca. 20 — 30 Stykker. 

 Dens Stemme har en ejendommelig dirrende Lyd, ikke ulig en 

 ældre Mands Latter, og er let kendelig fra de andre Ænders. 

 Gravænderne opholder sig ikke i Flokke, men staar mest parvis 

 sammen ved et eller andet Vandhul, og ofte helt nede ved Vand- 

 kanten. Naar Rugetiden indtræffer, trækker de alle ud til de 

 høje Klinter, hvor de i Reglen anbringer Reden højt oppe i de 

 saa godt som lodrette Brinker. Hvorledes de faar deres smaa 

 Ællinger bragt derfra ned i Vandet, har en af mine Naboer haft 

 Lejlighed til at iagttage. Anden, vel sagtens Hunnen, stod i det 

 yderste af Hulen, og efterhaanden som den fik de smaa Ællinger 

 lokket ud til sig, fik disse et lille Puf, saa de trillede ned ad 

 Skrænten, en nem og praktisk Maade at faa den Sag ordnet paa. 



