91 



Gravanden gaar straks i Stranden med Ællingerne og kommer 

 aldrig 1 ind paa selve »Maen« med dem. Destoværre bliver der 

 fra Motorbaade dreven en hensynsløs Jagt paa disse smukke 

 Fugle, da ikke alle Ællingerne er flyvefærdige, naar Jagten gaar 

 ind. Jeg har en Gang fundet Gravandens Rede i en lille Fordyb- 

 ning helt nede ved Jorden og kunde, naar jeg stod udenfor, tydelig 

 se den rugende And; da denne fløj ud af Hulen, stod der en 

 afskyelig Stank ud af denne, en underlig Modsætning til de 

 smukke snehvide og bløde Dun, som Æggene var tildækkede med. 



Den 16. Juni 1913 blev der paa »Maen« skudt en Bjergand 

 (Fnligula marila), her kaldet den »store Blaaryg« eller »Lysanden«. 

 Hele Foraaret 1913 laa der iøvrigt en Flok Bjergænder, 10 å 12 

 Stykker, inde paa »Maen«, men ellers opholder Fuglen sig i 

 store Flokke ude paa Stranden. I Reglen er den meget sky af 

 sig, men indfinder Frosten sig, og Stranden bliver tillagt, medens 

 der hist og her findes aabne Vaager, søger Bjerganden til disse 

 og bliver skudt i Mængde ; den er da en af de fedeste og bedste 

 af alle Ænderne. Bliver Frosten stærkere, saa hele Forstranden 

 er tillagt med Is, som driver Ænderne ud paa dybere Vand, 

 lider den Sult og afmagres hurtigt, idet den ikke gerne vil have 

 Vand dybere end 2 å 4 m at dykke paa. 



Lidt SØ for Helnæs i Horne Bugt ligger den lille Ilumø, 

 der er beboet, og de to smaa Græsholme : Horsehoved og Vigø. 

 Paa Horsehoved yngler der en Mængde Stormmaager (Lams 

 canus), der anlægger Rederne op ad de høje, græsklædte Skrænter. 

 Et smukt Syn er det, naar man kommer sejlende, at se den 

 ene Maage ligge rugende oven over den anden. Af Havternen 

 (Sterna macruraj yngler der ogsaa en Del herovre. Paa Syd- 

 siden af Øen er der en Del Tjørnekrat; under dette anlægger 

 den Toppede Skallesluger (Mergus serrator), her kaldet »Busk- 

 anden«, sin Rede. 



Som ovenfor anført blev Tørlægningen af »Maen« paabe- 

 gyndt i Sommeren 1914; alle Fuglene var da ankommet, men 

 heldigvis var Rugningen ikke paabegyndt. Den Fugl, som først 

 forlod Stedet, var den Graastrubede Lappedykker, som ikke vil 

 have mindre end 1 m Vand under sig for at føle sig tilpas. De 

 forskellige Slags Ænder og Gæssene fortrak ogsaa temmelig hur- 

 tigt herfra. Maagerne vilde nødig forlade Stedet; de blev ved 

 at flyve fra det ene Vandhul til det andet, men maatte jo til 

 sidst drage bort. Den Fugl, der holdt længst ud, var Blishønen; 



