93 



OM BOGFINKENS ÆG 



AF 



A. LANDMARK. 



I S.Rasmussens interessante Artikel om Hadsundegnens 

 Fugle i sidste Hæfte anføres der om Bogfinken (Fringilla coelebs) 

 blandt andet: 



»En Ting, som jeg intet Steds har set omtalt, har jeg lagt 

 Mærke til hos Bogfinken, nemlig at der forekommer to skarpt 

 adskilte Typer af Æg: den ene med blaagrøn Bundfarve og skarpt 

 fremtrædende sorte Pletter; den anden med lys graabrun Bund- 

 farve og større ligesom lidt flammede, mørkebrune Pletter. 

 Mellemformer forekommer, men kun saaledes, at de altid kan 

 henføres til en af Hovedtyperne. » 



I Anledning heraf skal jeg — maaske til Overflod — oplyse, 

 at det nævnte Forhold forlængst er kendt og omtalt. 



I R.Colletts »Oversigt av Christiania Omegns ornithologiske 

 Fauna«, Chra. 1864, anføres saaledes om Bogfinkens Æg: »Med 

 Hensyn til Farven dele de sig i to indbyrdes temmelig forskjellige 

 Varieteter, hvoraf der aldrig findes Overgange, eller blandede i 

 samme Rede. Enten er Bundfarven mørkt graaagtig og ujevn, 

 og de mørkebrune Pletter og Aarer temmelig store og gjerne 

 strøede ligeligt ud over det hele Æg; eller ogsaa er Bundfarven 

 jevnt lys, blaagrøn (ved Tørring endnu lysere, næsten blaahvid), 

 og Ægget næsten alene i tykkere Ende forsynet med smaa sorte 

 Punkter og Prikker.« Og i en Note under Teksten tilføjer For- 

 fatteren: »Paa et Sted i et udenlandsk Tidsskrift, jeg tror i 

 »Naumannia«, har jeg seet den Paastand fremsat, at »Æggene i 

 de Reder, der ligge i lave Buske, altid er af dem med den blaa- 

 grønne Bundfarve « Jeg vil ikke undlade at omtale, at de eneste 

 2 Reder, som jeg har fundet i lave Buske (1860 i en Enebusk ved 

 Ljabro, 1862 i ei Stikkelsbærbusk ved Taasen) begge netop have 

 indeholdt Æg med den blaagrønne Bundfarve, og ere tilmed 

 noget nær de eneste, som jeg har fundet med denne. Dette be- 

 synderlige Phænomen lader sig, hvis det er constant, vel neppe 

 forklare paa anden Maade end ved en ubetinget Tro til de 

 Brehmske Subspecies.« 



I R. Colletts efter hans Død udgivne store Værk »Norges 

 Fugle«, Kria. 1921, omtales Forholdet saaledes: »Der forekommer 



