126 



7. September. Jeg gik op i Skoven Klokken 9 til Fodrings- 

 sted II. Da jeg havde fløjtet nogle Minutter, gav L. sig tilkende 

 ved Skrig, og noget efter fik jeg Øje paa den og begyndte at 

 lokke den med Føden. Flere Gange fløj den ned mod mig, men 

 bøjede af i sidste Øjeblik, og først efter at have forsøgt otte 

 Gange fløj den ned til mig og fik et lille Stykke Kød, men idet 

 2 Herrer, der havde ledsaget mig, nærmede sig, blev den bange 

 og fløj. Jeg gik hen i Nærheden af, hvor den satte sig, og fik 

 den igen ned, og den fik et Par Stykker Kød og tre smaa Styk- 

 ker Rævebov, som jeg havde faaet af en Jæger, der havde skudt 

 Ræven Dagen forud. Disse slugte den ganske vist, men bag- 

 efter syntes det ikke at smage den; den blev ved at synke og 

 ligesom smage efter; det har nok været en ram Mundfuld. Da 

 jeg havde siddet lidt, nærmede mine Ledsagere sig paany, og L. 

 fløj straks; fremmede vilde den altsaa absolut holde sig paa 

 Afstand fra. Jeg lagde et Par Stykker Kød og gik. H. mener 

 jeg bestemt, at jeg hørte, og det samme gjorde mine Ledsagere, 

 men vi saa den ikke. 



8. September. Var Klokken 9 i Skoven ved Fodringssted II, 

 hvor jeg Dagen før forlod L. Det Rævekød, jeg havde efterladt 

 i Græsset, var ikke rørt. Fodringssted II var beliggende ved en 

 stor Lysning meget højt i Skoven. Efter at have fløjtet stærkt 

 saa jeg langt borte en Musevaage flyve over Trætoppene. Da jeg 

 vel havde tabt den af Syne, kom L. flyvende lidt foran mig og 

 satte sig i et Træ. Straks efter kom den ned til mig og fik sin 

 Løn; den var meget sulten. Dagen før havde den kun faaet 

 ganske lidt. Da den nu straks kom ned, vilde den jo ogsaa 

 have gjort det, da jeg begyndte at fløjte, men da har den sikkert 

 været langt borte; det tyder jo paa, at den begynder at blive 

 kry paa det. Jeg lagde al Maden foran den og gik et Stykke 

 bort for at se, hvor længe den vilde være om at æde. Da jeg 

 havde ventet et Kvarter, gik jeg tilbage for at snakke lidt med 

 den, men den vilde helst have Madro; den nappede efter Hæn- 

 derne og bed i mine Bukser, hvad den aldrig før havde gjort. 

 Jeg gik atter et godt Stykke bort; den aad nu ikke mere, men 

 fulgte mig stadig med Øjnene. Efter at have siddet saadan i 

 10 Minutter, begyndte den at æde igen, men lidt efter skræppede 

 nogle Skovskader frygteligt op og gjorde den bange, saa det 

 varede lidt, inden den tog fat paa Maden igen. Et Par Gange 

 syntes jeg at høre Knurren fra H. i Træerne, men fik ikke Øje 



