127 



paa den. Da L. havde siddet en lille Time, kom H. pludselig 

 flyvende og satte sig ca. 4 m fra den. Jeg tror ikke, den saa 

 mig, der sad i Skygge under nogle Træer. Der sad den i 5 

 Minutter, men spankede saa paa sin pudsige Maner forsigtig hen 

 for at æde med. L. ligesom dækkede straks over Føden, men 

 lod dog H. tage fat med. H. var tilsyneladende ikke nær saa 

 sulten, som L. var, da den begyndte, saa jeg haaber, at den, 

 som den ældre, er saa vidt, at den forstaar at finde Føde selv, 

 hvilket jo ogsaa bestyrkes ved, at den ikke var kommet ned paa 

 et tidligere Tidspunkt. Da jeg havde siddet og set paa dem ialt 

 1 Time og 10 Minutter, gik jeg hen for at underholde mig lidt 

 med dem. H. var aldeles ikke bange, snarere tillidsfuld; den 

 havde dog mere Lyst til at passe sit Maaltid, tog et Stykke Kød 

 og gik lidt fra mig for at æde i Ro, og den aad sindigt og lang- 

 somt uden at forsluge sig. I det hele taget er der stor Forskel 

 paa H.s og L.s Temperament; H. er ganske anderledes kold- 

 blodig og rolig. L. var efter at have siddet ved Maden l 1 /-' Time 

 (Kødet var meget senet) endnu ikke mæt, og jeg gik saa fra de 

 to ædende Fugle. 



9. September. Var jeg ikke i Skoven. 



10. September. Gik jeg op til Fodringssted II, hvor jeg sidst 

 forlod Fuglene. Jeg fløjtede og hørte straks L. svare, og 1 Mi- 

 nut efter kom den og fik sin Mad. Da den lige var begyndt at 

 æde, satte den sig pludselig i Kampstilling med Fjerene rejst, 

 med udspilede Vinger og aabent Næb, og jeg saa da, at H. kom 

 flyvende og satte sig lidt fra os ; lidt efter kom den hen og aad 

 med. Jeg gik noget bort fra dem for at lade dem æde i Ro og 

 saa dem lidt efter begge kigge ivrigt efter noget, som viste sig 

 at være en Mand, der gik forbi i Nærheden. Jeg talte lidt med 

 ham om Fuglene og bad ham gaa hen imod dem for at se, 

 hvad de vilde gøre. Da han var ca. 8 m fra dem, fløj L. op, 

 og da han kun var ca. 4 m borte, fløj H. op; saa bad jeg ham 

 gaa lidt bort og gik selv hen til Maden og fløjtede, og straks 

 kom H. og noget efter L., som imidlertid igen blev bange for 

 Manden og fløj op i et Træ. H. blev siddende at æde, og jeg 

 kaldte noget efter L. ned igen. Det var tydeligt at se, at de var 

 bange for den fremmede, og denne lille Tildragelse illustrerede 

 paa en ganske pudsig Maade, hvor forskelligt de to Fugle rea- 

 gerede over for Farer. En Gang spejdede de svært efter noget, 



