129 



syg og kom ikke mere i Skoven, saa jeg desværre mangler en 

 rigtig Afslutning paa Æventyret, som jeg helst vilde have set 

 endt med, at Fuglene ikke vilde komme ned til mig. Men jeg 

 tror absolut, at de var i Stand til at klare sig, og at de i Løbet 

 af de nærmeste Dage vilde have betragtet mig som Luft, selv 

 om de selvfølgelig endnu længe vilde kunne huske mig. Men 

 jeg er helt sikker paa, at de var ret selvstændige, hvilket jo var 

 mit Maal. Et Par Bekendte i Cortina har jeg senere spurgt, 

 om de havde hørt eller set noget til mine to Venner, men det 

 havde de ikke. Nu lever jeg i Haabet om en Gang før eller 

 senere gennem Lederen af Institutet i Salzburg, Dr. Tratz, at 

 høre fra mine Plejebørn Nr. 899 og 900, der var et Par let om- 

 gængelige og interessante, morsomme og kloge Fugle at leve 

 sammen med. Jeg har ofte sendt dem en venlig Tanke, naar 

 jeg siden har været paa Ekspedition i Naturen, det herligste af alt. 



10 



