146 



kan give et tilnærmelsesvis rigtigt Tal. Til Resultatet, der findes i 

 den nedenstaaende Oversigt, knytter han følgende Bemærkninger: 

 »De store Splitterner bliver ved med at lægge Æg; de har nu be- 

 gyndt et andet Sted tæt derved; disse kan jeg tælle en anden Gang, 

 da der hver Dag kommer flere. De smaa Dværgterneæg forsvinder 

 Dag for Dag; jeg tror, at Maagerne tager Æggene«. 



Den 8. Juli meddeler han endvidere: »Jeg har nu talt 1100 Æg 

 af de store Splitterner, og der kan godt komme flere. De har nu 

 lagt Æg et Stykke fra det første Sted, som De saa, og der er snart 

 flere end paa denne Plet. Her er snart alle Ungerne komne frem 

 og nogle begynder allerede at flyve, men der kommer dog endnu 

 hver Dag flere Æg. — Af de smaa Dværgterner er der nu atter 45 Æg, 

 men det er helt andre Reder, for Fuglene har een Gang alle været 

 borte fra Holmen. Jeg tror, at Maagerne tager Æggene, for jeg har 

 slet ingen Unger set af denne Art. — Af de smaa Præstekraver 

 (Ægialitis cantiana) har jeg talt 12 Unger og en Rede med 3 Æg; 

 det er ikke længe siden, de er kommet, men der kan jo gerne være 

 flere endnu, for det er ikke let at finde dem. Jeg tror ikke, der er 

 saa mange som ifjor. De store Præstekraver (Ægialitis hiaticula) 

 tror jeg, der ingen er af. — Hættemaagerne har alle Unger nu; jeg 

 har set, at de har taget af de smaa Præstekraveunger. — Ellers er 

 der mange Unger iaar; der er ikke mange døde. 



Sidste Beretning sendte Opsynsmanden den 25. August og med- 

 delte heri: »at der den 1. August endnu var en hel Del Unger snart 

 af alle Slags, men det varede ikke mange Dage, saa var de væk. 

 Det stormede i nogle Dage, da tog Maagerne alle dem, der var til 

 Rest; de tog ogsaa mange, der kunde flyve. Jeg tænker, der var 

 omtrent 50 Maager, der jagede hele Tiden i to Dage; saa var der 

 slet ingen Unger mere at finde. — Men ellers har der været en for- 

 færdelig Masse Unger iaar, men det er jo Skade, at Maagerne tager 

 dem. Jeg tror nok, at de har taget de fleste af Præstekraverne, og 

 saa var det mest Kystterner, de tog; Dværgternerne havde en hel 

 Masse Unger, men jeg saa dem kun i et Par Dage, saa har jeg ikke 

 set mere til dem. Den 15. August var der ingen Unger mere paa 

 Øen, og Fuglene var snart alle væk«. 



Som det fremgaar af foranstaaende, har Fredningen ogsaa iaar 

 givet et udmærket Resultat, og det i Aarsberetningen for 1922 ud- 

 talte Haab om, at Bestanden ved fortsat Fredning vilde naa sin tid- 

 ligere Størrelse, er mere end opfyldt. Af særlig Interesse er det, at 

 Splitternerne har indfundet sig i saa mægtigt et Antal, idet denne 

 vor skønneste Terneart vist ikke, saa længe Fuglene har været fredet 

 paa Jordsand (siden 1907), har ynglet der i mere end ganske enkelte 

 Par. Paa de øvrige nordfrisiske Øer kendes i de senere Aartier kun 

 en enkelt større Koloni, og i Danmark findes ikke ret mange Split- 

 ternekolonier. 



Forøgelsen skyldes vel for en stor Del, at der paa alle de tyske 

 Vesterhavsøer søges efter Fugleæg saa vedholdende og omhyggeligt 

 som ingensinde før, en Følge af den der herskende Knaphed paa 



