Dasyhelea je pokryt charakteristickou skulpturou, často v podobě jemných 

 podélných žeber probíhajících od báze brv к bázi článku, nebo v podobě 

 mnohoúhelníků pokrý\'ajících část článku nad přeslenem brv. Na povrchu 

 článků mohou být též senzily různého tvaru a funkce. Jsou to: 



a) Setoidní senzily (sensilla chaetica) — tmavé silnostěnné sety, v mikrosko- 

 pických preparátech málo průsvitné, více či méně zahnuté. Mají velké lůžko, 

 naspodu s okružní membránou, která umožňuje pohyb sety. Jsou uspořádány 

 na spodní třetině článku do přeslenu, u samic jsou kratší, u samců nápadně 

 dlouhé. Mají hmatavou funkci. 



b) Trichoidní senzily (sensilla trichodea) — tenkostěnné, málo sklerotizo- 

 vané, bělavé až průsvitné tyčinkovité nebo trnovité útvary. V procházejícím 

 světle mikroskopu často téměř zanikají, při bázi nemají lůžko. Jejich rozmístění 

 na 3. —10. tykadlovém článku je vhodný diagnostický znak. Jsou považovány 

 za chemoreceptory. Často u rodů Leptoconops, Forcipomyia a Culicoides. 



c) Kónické senzily (sensilla coeloconica) — mají tvar tupého hrbolku, vy- 

 stupujícího z mělké jamky nad povrch tykadlového článku a obklopeného věn- 

 cem štětinek. Jejich počet a poloha na tykadlových článcích samic rodu 

 Culicoides jsou důležitým diagnostickým znakem. V determinačních klíčích jsou 

 obvykle uváděné pod názvem antenální senzily. Je jim připisována různá 

 funkce, nejčastěji olfaktorických receptorů, hygroreceptorů a receptorů infra- 

 červeného záření (v souvislosti s vyhledáváním hostitele). Vyskytují se též 

 u rodu Ceratopogon. 



d) Ampulkovité senzily (sensilla ampuUacea) — ponořené pod povrch 

 článku tykadla. Byly zjištěny zatím jen na 2. článku tykadel u obou pohlaví 

 rodu Culicoides, jejich funkce není zatím přesně známa. 



Bazální 3. až 10. tykadlový článek je obvykle prodloužený ve směru osy 

 tykadla, anebo jsou tyto články kulovité, vzácněji stlačeně oválné, např. u mno- 

 hých samic rodu Atrichopogon. Poměr mezi celkovou délkou 11. až 15. a 3. až 

 10. článku označujeme jako AR (antennal ratio — zkratka převzatá z anglo- 

 saské literatury se v posledních letech všeobecně vžila) . Hodnota tohoto poměru 

 je obvykle charakteristická pro jednotlivé druhy a pohybuje se v rozpětí 0,8 až 

 3,0. Druhy rodů Leptoconops a Austroconops (zastoupený v Austrálii) mají tykadla 

 složená z přibližně stejně dlouhých článků, jen poslední může být někdy 

 \7razneji delší. Ve starších pracích (např. Kieffer 1925, Goetghebuer a Lenz 

 1933—1934) jsou tykadla považována za 14členná, za prvý článek je těmito 

 autory považován scapus. Spodní příčný šev, pokud je přítomný, rozděluje 

 frontovertex a clypeus. Ostatní plošky hlavové kapsuly mají názvy stejné jako 

 u jiného hmyzu. 



Na hrudi je největší středohruď (mesothorax). Při pohledu shora je prakticky 

 viditelné jen mesonotum, členěné na štít (scutum), štítek (scutellum) a post- 

 scutellum. Dorzální sklerity předo- a zadohrudi jsou nezřetelné. Protonům je 

 zachováno u tribů Sphaeromiini, Palpomyiini, Heteromyiini a Stenoxenini v podobě 



27 



