rých druhů (rod Alluaudomyia, Culicoide j saevus, С circumscriptus, С nubeculosus 

 aj.) tmavé či světlé pigmentové skvrny, je to tzv. tečkované mesonotum. Zbar- 

 vení štítku a postavení set na štítku patří mezi cenné diagnostické znaky rodů 

 Forcipomyia a Dasyhelea. Vzácně mohou na mesonotu (štítu a štítku) vyrůstat 

 dlouhé silné trny, např. u několika druhů rodu Atrichopogon, popsaných z oblasti 

 Austrálie a Nové Guineje. Pleurální část hrudi a jednotlivé sklerity podílející se 

 na její stavbě ukazuje obr. 7. 



Všechny tři páry noh jsou obvykle stejně dlouhé, na 3. páru je částečně delší 

 stehno a holeň. Ze středoevropských druhů jedině Macropeza albitarsis Meig. 

 má výrazně delší zadní pár. Na nohách nacházíme řadu diagnosticky cenných 

 znaků. Zbarvení jednotlivých článků noh je znakem používaným při popisech 

 samic druhů rodů Bezzia a Palpomyia, řidčeji u jiných. Při vrcholu holení 3. pá- 

 ruje uložen jeden anebo dva hřebínky dlouhých set a trnů. Apikálněji uložený 

 hřeben je složen z velmi silných trnovitých set v počtu 3 až 8. Velikost a počet 

 těchto set je doplňujícím znakem popisů samic rodů Culicoides a. Leptoconops. 

 Proximálně za tímto hřebenem je uložen další hřeben, z tenčích set, kterých 

 bývá více než 10. Na 5členném chodidle je basitarsus ( 1 . článek) obvykle delší 

 než ostatní. Poměr mezi jeho délkou a délkou 2. chodidlového článku označu- 

 jeme jako TR (tarsal ratio — vžitá zkratka z anglosaské literatury) . Jeho hod- 

 nota slouží jako klíčový znak druhů rodu Forcipomyia. Tvar 4. chodidlového 

 článku je již déle užívaným diagnostickým znakem více rodů, může být vál- 

 covitý, srdcovitý či dvojlaločnatý. Na ventrální straně 5. článku mohou být 

 přítomné dlouhé, tupě zakončené černé tyčinkovité trny (battonets). Jejich 

 přítomnost je klíčovým znakem samic tribu Sphaeromiini. Tvar drápků je zna- 

 kem užívaným v klíči rodů čeledi. Drápky mohou být jednoduché a stejně dlou- 

 hé (např. Culicoides), anebo nestejně dlouhé na některém anebo všech 

 párech noh. V některých případech je rozdíl ve velikosti tak výrazný, že se zdá, 

 jakoby poslední článek byl zakončen jediným dlouhým drápkem (např. 

 Stilobezzia). Na vnitřní straně drápku může být jednoduchý anebo dvojitý zub 

 (obr. 12 All), nebo zub a seta, popřípadě jen seta (obr. 12 Bil). Mezi drápky 

 druhů podčeledi Forcipomyiinae je empodium obvykle bohatě rozvětvené (obr. 

 10 B), delší než vlastní drápky. U ostatních zástupců čeledi je empodium kratší 

 než drápky (obr. 10 C), anebo úplně chybí. Na stehnech a holeních mohou být 

 trny, které jsou klíčovým znakem druhů rodů Serromyia a Palpomyia. Stehna 

 a holeně předního páru mohou být nápadně zesílené, což je klíčový znak sku- 

 piny druhů rodu Palpomyia. Mnohé druhy rodu Forcipomyia mají na nohách 

 a hrudi charakteristické šupinky. 



Křídla mají charakteristickou žilnatinu (obr. 8) . Membrána křídla bývá po- 

 kryta mikro- i makrotrichiemi, u některých {Leptoconops) mohou makrotrichie 

 chybět, u jiných {Ceratopogon) chybějí mikrotrichie. Mnohé druhy rodu Forcipo- 

 rrtyia mají makrotrichie v podobě šupinek lokalizovaných obvykle na kostální 

 a radiální žilky. Umístění makrotrichií na povrchu křídla, zvláště jejich pří- 



29 



