Zadeček samice je široký, směrem dozadu se zužuje a je složen z 10 viditel- 

 ných článků. Poslední malý článek nese cerky, které jsou u většiny druhů krátce 

 oválné (obr. 10 E). Samice druhů rodu Leptoconops mají cerky dlouhé, úzké 

 a plní pravděpodobně funkci pomocného kladélka (obr. 10 D). Zadeček při- 

 sedá širokou plochou na zadohruď. 1. až 7. článek je stejné stavby, liší se jen 

 velikostí. Na tergu 1. článku jsou u obojího pohlaví přítomné dvě rovnoběžné, 

 symetricky uložené apodémy, vybíhající z proximálního kraje, ale nedosahující 

 к distálnímu kraji. Ohraničují obdélníkovitou plošku, v níž bývají symetricky 

 uložené dvě dlouhé sety. Na vnějších stranách apodém jsou skupiny dlouhých 

 set (2 až více než 10). Jejich počet byl použit jako pomocný klíčový znak druhů 

 podrodu Avaritia rodu Culicoides. 8. sternum ve středu při zadním okraji s výře- 

 zem, 9. sternum víceméně rozdělené na dvě části. Z vnitřních genitálií mají 

 význam při popisu a determinaci druhů spermatéky; jsou to silně sklerotizova- 

 né, obvykle vajíčkovité schránky, jejich počet (1 až 3), tvar, délka (ústí až 

 vrchol) jsou důležitými znaky. Na spermatéce rozlišujeme různě tvarované tělo 

 schránky a krček, který není přítomný u všech druhů. Druhy se dvěma sper- 

 matékami mají obvykle dobře zachovaný rudiment třetí, která může být vzácně 

 plně vyA'inuta (obr. 43 B3). 



Zadeček samic většiny druhů tribu Palpomyiini má po stranách vychlípitelné 

 žlázy. Kromě hlavního páru žláz, který je uložen vždy mezi 7. a 8. článkem, 

 mohou být přítomné ještě další páry mezi 3. až 6. článkem. Jsou-li žlázy vyvi- 

 nuté, vybíhá z předních okrajů odpovídajících terg směrem dovnitř a к bázi 

 zadečku po páru dlouhých trnovitých apodém, které slouží jako opora žláz. 



Zadeček samce je celkově užší a protáhlejší než u samice, 1. až 8. článek je 

 stejné stavby. 9. článek tvoří hypopygium (obr. 11). 9. sternum má tvar nízké 

 protáhlé destičky, na distálním okraji s různě širokým a hlubokým výřezem. 

 Vzácně může být 9. sternum úplně rozdělené na dvě části, např. u Culicoides 

 scoticus. 9. tergum je podstatně větší, vysoké, postupně se zužuje к distálnímu 

 konci, na kterém mohou být apikolaterální výběžky. Po stranách 9. sterna nad 

 místem spojení s tergem jsou uložené obvykle dvoučlenné gonopody. Jedno- 

 členné gonopody se vyskytují méně často, v Evropě u druhů rodu JVilobezzia. 

 Prv'ni článek gonopod (basimery, basistyly) nese při bázi často dva výběžky, 

 ventrální a dorzální. Ventrální je uložen distálněji, v místě přechodu ventrální 

 stěny basimery v dorzální. Dorzální výběžek je na dorzální stěně basimery, na 

 stěně která se dotýká vnitřní strany 9. terga. Ventrální výběžek mnohé druhy 

 nemají, vzácněji může být basimera bez obou výběžků. Druhý článek gonopod 

 (telomery, dististyly) je štíhlejší a obvykle kratší než 1. článek. Mezi basimery 

 je uložen edeagus a paramery. Edeagus má obvykle podkovovitý tvar, na vrcho- 

 lu se středním (apikálním) výběžkem často kónického tvaru. Mezi rameny 

 podkovy a distálním okrajem 9. sterna je napnutá membrána, která může být 

 lysá, anebo pokrytá drobnými setami (důležitý klíčový znak), Vzácněji může 

 edeagus srůstat s okrajem 9. sterna, např. u mnohých druhů rodu Dasyhelea. 



3á 



