SYSTEMATICKÉ POSTAVENÍ A KLASIFIKACE ČELEDI 



V systému dvoukřídlých {Diptera) je čeled Ceratopogonidae řazena do blízkosti 

 pakomárů (Chironomidae) , s nimiž tvoří součást skupiny Culicomorpha, }eáné ze 

 čtyř samostatných monofyletických vývojových větví, na které Hennig (1968, 

 1973) rozdělil podřád Mematocera. Trvalou zásluhu na poznání čeledi Ceratopo- 

 gonidae má J. J. Kieffer, který ji ve své práci z roku 1906 poprvé jasně definoval 

 a uvedl jako podčeleď čeledi Chironomidae. Toto systematické pojetí se udrželo 

 přibližně do začátku 30. let. Ve svých dalších pracích se velkou měrou zaslou- 

 žil o klasifikaci na úrovni rodů. Je to hlavně práce z roku 1917, ve které podává 

 řadu popisů nových rodů a klíč na všechny tehdy známé rody. Vyvrcholením 

 jeho práce z oblasti Evropy je zpracování čeledi v rámci fauny Francie (Kieffer 

 1925). Toto dílo platilo po dlouhá léta za směrodatnou determinační příručku. 

 Ani pozdější monografie palearktických druhů (Goetghebuer a Lenz 1933 až 

 1934) není z hlediska klasifikace vyšších taxonů při porovnání s prací Kieffera 

 výraznějším přínosem. Jen v části o preimaginálních stadiích rozlišuje Lenz 

 podčeledi Forcipomyiinae, Dasyheleinae a Culicoidinae . 



Hodnocení pakomárcovitých jako samostatné čeledi není starého data. 

 Stalo se tak až v roce 1917, kdy Malloch na základě znaků larev a dospělců 

 vytvořil nadčeleď Chironomoidea a rozdělil ji na tři čeledi : Orphenphilidae, Chiro- 

 nomidae a Ceratopogonidae. Trvalo ale ještě více než 10 let, než bylo toto rozdě- 

 lení všeobecně přijato. Autorem, který v roce 1936 stanovil nové rozdělení 

 čeledi na úrovni podčeledi a rodů, byl Enderlein (tab. 1). Avšak jeho atomis- 

 tické tendence vedly v některých případech к většímu počtu synonym rodů. 



Ve třicátých letech se začíná stále intenzivněji upírat pozornost na hema- 

 tofágní druhy a jejich úlohu při možném přenosu původců onemocnění. 

 V Evropě to byl na Britských ostrovech Edwards (1939), který zpracoval 

 hematofágní rod Culicoides. Jeho nové pojetí popisu druhu v rámci čeledi, 

 založené na strukturálních znacích pozorovatelných v optickém mikroskopu 

 při středních a velkých zvětšeních, se stalo trvalým činitelem, který ovlivnil 

 další vývoj studia čeledi. Také Zilahi-Sebess (1940) věnoval jako jeden z prvých 

 autorů velkou pozornost mikroskopické struktuře hypopygia samců. V roce 

 1940 uveřejnil Macfie přehled rodů čeledi Ceratopogonidae celého světa. Práce 

 vznikla ze zpracování materiálů z tropických krajin a přinesla popisy mnoha 

 nových rodů. 



Krokem vpřed v systematickém rozdělení čeledi je až poválečná práce 

 Wirtha (1952), ve které autor jasně rozlišil 4 podčeledi: Leptoconopinae, Forci- 

 pomyiinae, Dasyheleinae a Heleinae ( = Ceratopogoninae) . Nezávisle na Wirthovi 

 dospěl téměř ke stejnému závěru Mayer (1934, 1957) na základě studia lar- 

 válních znaků. V doplněné a málo upravené podobě, s kompletním seznamem 

 všech popsaných rodů a klíčem na rody, je rozdělení čeledi uveřejněné Wirt- 

 hemakol. (1974). 



39 



