v roce 1975 vydal Remm práci, ve které vychází z principů Hennigovy 

 fylogenetické systematiky na základě porovnání a přehodnocení charakteru 

 (apomorfní, pleziomorfní) 21 vybraných znaků. Přehodnotil stupeň příbuz- 

 nosti rodů a navrhl následující změny v systému čeledi : podčeleď Leptoconopi- 

 nae vyčlenil jako samostatnou čeleď (podobně jako Zilahi-Sebess již v roce 

 1960), do podčeledi Forcipornyiinae zahrnul na úrovni tribu podčeleď Dasyhe- 

 leinae a znovu oddělil Enderleinovu podčeleď Palpomyiinae. Celé pořadí pod- 

 čeledi převrátil. Změny nejlépe vyniknou při srovnání se systémem Wirtha 

 (tab. 1). Podle Remma (1975) toto uspořádání splňuje základní podmínku 

 každého biologického přirozeného systému. Na první místo se dostaly starobylé 

 skupiny a na konec vývojově nejmladší. 



Vůči každému systematickému dělení je možné najít námitky, v systému 

 Remma se zdá nejslabším místem vyčlenění podčeledi Leptoconopinae . Existence 

 morfologického mezitypu, rod Austroconops z Austrálie, mezi podčeledi Lep- 

 toconopinae a ostatními podčeleděmi vzbuzuje pochybnosti o oprávněnosti 

 tohoto kroku. Podrobněji viz v práci Guceviče (1973). V názorech i argumen- 

 taci Remma je mnoho přesvědčivého, nicméně se zdá, že jako každá nová 

 myšlenka, i tato potřebuje svůj čas na vyjasnění a přijetí. 



SLOŽENÍ A PŮVOD FAUNY ČSSR 



Studiem druhového složení fauny čeledi Ceratopogonidae v Československu 

 se zabývalo doposud jen málo pracovníků. Nejstarší známý výčet druhů z Cech 

 podal ve svém známém seznamu dvoukřídlých Kowarz, který uvádí 8 druhů 

 bez označení lokalit a dat. Později vychází v Budapešti přehled dvoukřídlých 

 Uherska (Thalhammer 1899), ve kterém jsou zahrnuty početnější nálezy ze 

 Slovenska. Počátkem 20. století obohatili poznání naší fauny novými nálezy 

 Vimmer, Brancsik a Fekete. Zavřel (1917) uveřejnil kratší příspěvek o 6 dru- 

 zích z lokalit Čech a Moravy. V roce 1919 publikoval J. J. Kieffer rozsáhlou 

 práci o sbírce pakomárů (včetně čeledi Ceratopogonidae) budapešťského muzea. 

 V prvé části zpracoval tehdejší podčeleď Ceratopogoninae, kde popsal řadu 

 nových druhů, mnohé na základě materiálu ze Slovenska. V období mezi 

 oběma světovými válkami se kromě Zavřela (1935a, 1935b) a Mayera (B) 

 (1938a, 1938b) studiu čeledi nikdo z domácích autorů nevěnoval. Po druhé 

 světové válce studovali čeleď Ceratopogonidae Zavřel (1946), Minář (1962, 

 1965), Pach (1962), Paclt a kol. (1970) a v řadě prací autor (viz seznam 

 literatury) . 



Dnešní složení fauny čeledi na území ČSSR je výsledkem poměrně krátkého 

 období od konce posledního zalednění, kdy pozorujeme pronikání teplomil- 

 ných druhů z jv. a j. Evropy. Je málo pravděpodobné, že by některé druhy do- 

 kázaly překonat období zalednění, tedy takové, které bychom mohli hodnotit 



40 



