stává zatím málo prostudované. Určit centrum rozšíření, původ většiny druhů, 

 zůstává zatím nemožné. V posledních třech desetiletích je věnována zvýšená 

 pozornost všestrannému studiu hematofágních druhů rodu Culicoides a Lep- 

 toconops. 



Z hlediska současných znalostí můžeme středoevropské druhy provizorně 

 rozdělit do 4 skupin : 



a) Holarktické druhy, rozšířené v palearktické a nearktické oblasti. Patří 

 sem např. Atrichopogon minutus (Meig.), A. oedemerarum Storá, Forcipomyia eques 

 (Johannsen), F. monilicornis (Coq.), F. titillans (Winnertz), F. bipunctata (L.), 

 F. fuliginosa (Meig.), F. ciliata (Winnertz), Culicoides chiopterus (Meig.), C. ob- 

 soletus (Meig.), С sphagnumensisy^iWidims, Ceratopogon lacteipennis Zett., Monohelea 

 leucopeza (Meig.), Serromyia femorata (Meig.), Palpomyia flavipes (Meig.), P. 

 lineata (Meig.), P. nigripes (Meig.), P. tibialis (Meig.) a další. 



b) Eurosibiřské druhy, rozšířené v mírném pásmu Evropy a Asie, od At- 

 lantického po Tichý oceán. Patří sem např. Atrichopogon rostratus (Winnertz), 

 A.fossicola Kieífer, A. infuscatus Goetghebuer, A. brunnipes (Meig.), Forcipomyia 

 frutetorum (Winnertz), Dasyhelea obscura (Winnertz), D. dufouri (Laboulběne), 



Culicoides circumscriptus Kieífer, C. comosioculatus Tokunaga, Ceratopogon vitiosus 

 Winnertz, Bezziä nobilis (Winnertz), B. annulipes (Meig.) a další. 



c) Mediteránní druhy, s centrem rozšíření v oblasti Středozemního moře. 

 Patří sem většina v Evropě zastoupených druhů rodu Leptoconops. 



d) Pontické druhy, s centrem rozšíření v oblasti Kaspického a Černého 

 moře. Patří sem např. Leptoconops bidentatus Gucevič, Culicoides shaklawensis 

 Khalaf a další. 



Z hlediska hypsometrického rozšíření lze u nás zastoupené druhy roz- 

 dělit do tří skupin. Podrobnější studie byly v ČSSR prováděny jen u rodu 

 Culicoides, a proto uvedené příklady se týkají jen tohoto rodu. 



a) Druhy nížinné, teplomilné, které к nám pronikají z jihu a jihovýchodu. 

 V ČSSR osidlují jižní Moravu, oblast Žitného ostrova a hlavně Potiskou 

 nížinu. Patří sem např. Culicoides semimaculatus Clastrier, С shaklawensis Khalaf, 

 С saevus Kieífer a další. 



b) Druhy pahorkatin, rozšířené až po zónu smíšených lesů, převážně euro- 

 sibiřského původu. Patří sem podstatná většina u nás zjištěných druhů. 



c) Druhy horské, od zóny jehličnatých lesů (600— 700 m) až po pásmo 

 kosodřeviny. Patří sem např. Culicoides comosioculatus Tokunaga, С abchazicus 

 Džafarov a mnohé další, se kterými se příležitostně setkáváme i v nižších po- 

 lohách, např. С grisescens Edw., С impunctatus Goetghebuer, С delta Edw., 

 С heliophilus Kieífer a C. pumilus (Winnertz). 



Celkově bylo na území ČSSR zjištěno do roku 1976 přibližně 150 druhů, 

 tento počet však není zdaleka konečný. Je reálný předpoklad nálezu dalších 

 druhů, nových nejen pro faunu ČSSR, ale i druhů nových pro vědu. 



42 



