Typ rodu: Leptoconops stygius Skuse, 1889 



Délka těla 1,3 až 3,5 mm. Výraznou zesílenou částí těla je hruď. Hlava malá 

 s krátkými tykadly, zadeček štíhlý. Tmavým zbarvením a ,,hrbatostí" při- 

 pomínají druhy tohoto rodu muchničky [Simuliidae) . Jsou aktivní během dne 

 a tato skutečnost ještě zvyšuje možnost záměny s některými druhy muchniček. 

 и $ jsou bazální či. tykadel obvykle stlačeně oválné, apikální či. se prodlužují 

 v podélné ose tykadla, jen poslední či. je zřetelně delší než ostatní. U ^ nese 

 3. až 15. či. po obvodě přeslen dlouhých set, poslední či. štíhlý, delší než ostatní. 

 Celisťová makadla 4čl. 1. a 2. či. krátký, hranice mezi nimi těžko určitelná. 

 3. či. je nejdelší, se senzilami v jamce, žlábku anebo nepravidelně rozmístěnými 

 po povrchu. Mesonotum s humerálními jamkami pokrytými jemnými setami. 

 Stehna neotrněná. Holeně na spodní straně s trny, basitarsus všech párů 

 naspodu s řadou tmavých trnů anebo tmavších tuhých set. 5. či. chodidel je 

 delší než 4., drápky stejně dlouhé, s různě upravenou vnitřní stranou (štětina, 

 1 nebo 2 zuby, kombinace zubu a štětiny aj.). Empodium rozvětvené, se ze- 

 sílenou bází. Křídla neskvrnitá, mléčně bílá, někdy sklovitě průsvitná. Žilka 

 Ml ústí za vrcholem křídla, Ma často atrofuje na obou koncích. Interkalární 

 žilka dlouhá, víceméně rovná, odděluje radiální žilky od mediálních. Edeagus 

 složen ze dvou protáhlých skleritů. Paramery symetrické, každá složená ze 

 dvou částí, z nichž bazální se opírá o bázi basimery. Spermatéky 2, přibližně 

 stejné, často zřetelná 3. rudimentární. Za 9. zadečkovým či. jsou 2 dlouhé 

 cerky (lamely), mezi jejichž bázemi leží rudiment 10. článku. 



Je těžko možné odhadnout přesněji počet druhů rodu. Stále jsou popisovány 

 druhy nové, dokonce i z jižní Evropy (Itálie, Francie), která patří mezi nej- 

 lépe prostudované oblasti. Doposud je známo okolo 85 druhů, v Evropě asi 

 12, v ČSSR lze očekávat výskyt 2 druhů. 



Konkrétní údaj z ČSSR není zatím к dispozici, avšak na východní Slovensko 

 к nám velmi pravděpodobně zasahuje některý druh z černomořské oblasti, 

 nejpravděpodobněji L. bidentatus. V nedaleké Zakarpatské oblasti Ukrajinské 

 SSR byl sbírán na březích řeky Tisy blíže neurčený druh (Krivošeina 1969). 

 Zilahi-Sebess (1940) uvádí z Maďarska nález blíže neurčeného druhu podrodu 

 Holoconops. Z Garmisch-Partenkirchenu popsal Mayer (1936) kuklu přísluše- 

 jící rovněž podrodu Holoconops. Kromě východního Slovenska (Potiská nížina) 

 nemůžeme vyloučit výskyt ani na jižní Moravě, v Záhoří a některé jižní části 

 Slovenska, zvláště v těch oblastech, kde řeky vytvářejí rozsáhlejší písčité 

 či písčitobahnité břehy, vhodné pro vývoj larev. 



KLÍČ PODRODŮ A DRUHŮ RODU LEPTOCONOPS 



1 (4) Na konci zadečku dlouhé cerky. Tykadla bez přeslenů dlouhých set ?? 



2 (3) Tykadla 14členná (1. podrod Leptoconops s. str.). Drápky na vnitřní straně se 



48 



