část zesílená, apikální zúžená. Membrána hypopygia se setami, basimera dlou- 

 há a silná, s tlustým dorzálním a tenkým ventrálním výběžkem. 



Biologie a ekologie ještě nedostatečně známa, podle Ševčenka a Nalivajka 

 (1963) napadá člověka a saje na něm. V oblastech okolo středního toku Sever- 

 ního Donce (Ukrajina) se první dospělci objevují již koncem IV a počátkem V, 

 materiál v ČSSR byl sbírán na světlo rtuťové výbojky v VI a VII. 



Zeměpisné rozšíření: SSSR (Ukrajina, Moskevská a Tomská oblast, 

 Kazachstán), CSSR. 



Výskyt v ČSSR: Zatím zjištěn jen na v. Slovensku (Boťany). 



29. Culicoides (Oecacta) pictipennis (Staeger, 1839) 



Obr. 26 A 



Staeger, 1839, Kr0y. Naturhist. Tidsskr. (Kjobenhavn), 2: 594 (Ceratopogon) ; arcuatus 

 Winnertz, 1852, Linn. Ent., 6: 39 {Ceratopogon); guttularis Kieffer, 1919: 45; Kremer, 1965: 

 138. 



?: Oči lysé, nedotýkají se. Délka tykadla 694-827 //m, AR 1,557-1,738. 

 Počet antenálních senzil na jednotlivých článcích: 3. (8—9), 4. —10. (1—2), 

 11.-12. (1), 13. (1-2), 14. (4-5), 15. (2). Délka makadla 206 -254 ^m. 

 Senzorium kompaktní, ve tvaru mělké jamky. Kusadla ozubená, na jednom 

 14-17 zoubků. Délka labra 185 -210 /гт. 



Dorsum hrudi jednobarevné, světleji hnědé. Křídla skvrnitá, bazální pole 

 s makrotrichiemi. Křídlo 1,33—1,86 mm, žilka С 0,80 — 1,17 mm, CR 0,603 až 

 0,637. Apikální hřeben zadních holení ze 4—5 trnů. Dvě víceméně okrouhlé 

 spermatéky, nestejně velké, s velmi krátkým krčkem. 



S: Křídlo 1,50-1,72 mm, žilka С 0,87 -1,0 mm, GR 0,578-0,602. Hypo- 

 pygium: 9. tergum s krátkými, zřetelně rozbíhavými apikolaterálními výběžky, 

 9. sternum se širokým mělkým oválným vykrojením, které nedosahuje střed 

 výšky sterna. Paramery silnější, jen apikální část zúžená a zahnutá, není niťo- 

 vitě protažená. Oblouk tvořený rameny edeagu nízký, střední výběžek vysoký, 

 s mírně sbíhavými stranami. Membrána hypopygia lysá, basimery s přibližně 

 stejně silnými dorzálními a ventrálními výběžky. 



Samice je těžko odlišitelná od С ustinovi, aktivně napadá člověka a hospodář- 

 ská zvířata, nepatří však mezi masové druhy. V našich podmínkách dvě gene- 

 race v roce, s maximy v VI a v VIII. Druh typický pro oblasti listnatých lesů, 

 vzácněji zasahuje do smíšených lesů. 



94 



