(?: Křídlo 1,11 -1,13 mm, žilka С 0,63 -0,64 mm, CR 0,567-0,568. 

 Hypopygium: 9. tergum se širokými rozbíhavými apikolaterálními výběžky, 

 9. sternum s hlubokým vykrojením, přesahujícím dvě třetiny výšky sterna. 

 Paramery na konci téměř niťovitě vytažené a obloukovitě zatočené. Edeagus 

 se silným středním výběžkem kónického tvaru, ramena téměř rovná. Membrána 

 hypopygia se setami, basimery s dlouhým dorzálním a krátkým ventrálním 

 výběžkem. 



V oblastech listnatých a smíšených lesů, aktivně napadá a saje na lidech 

 a hospodářských zvířatech. V ČSSR se dvěma generacemi v roce, s maximy 

 výskytu v VI a koncem VIII. 



Zeměpisné rozšíření: Západní Evropa, Polsko, Maďarsko, CSSR, 

 Rumunsko, SSSR. 



Výskyt v ČSSR: Na vhodných biotopech po celém území. 



35. Culicoides (Oecacta) fascipennis (Staeger, 1839) 



Obr. 30 



Staeger, 1839, Kroy. Naturhist. Tidsskr. (KJ0benhavn), 2: 594 (Ceratopogon) ; Edwards, 

 1939: 39, 137; Kremer, 1965: 111. 



?: Oči lysé, nedotýkají se. Délka tykadla 573 -760 //m, AR 1,13-1,376. 

 Počet antenálních senzil na jednotlivých článcích: 3. (3—4), 4.-10. (0), 

 11.-13. (0-1), 14. (2), 15. (3-4). Délka makadla 173 -243 //m. Senzorium 

 nekompaktní, složené ze 3 —5 větších mělkých a 3 —5 menších jamek. Kusadla 

 ozubená, na jednom 14—16 zoubků. Délka labra 169— 209 ^m. 



Dorzální strana hrudi bez kresby, šedohnědá, někdy s bronzovým nádechem. 

 Křídla skvrnitá, bazální pole s makrotrichiemi. Křídlo 1,13— 1,52 mm, 

 žilka С 0,66—0,91 mm, CR 0,57—0,617. Apikální hřeben zadních holení ze 

 4 trnů. Dvě přibližně okrouhlé spermatéky s dlouhými krčky. 



(J: Křídlo 1,25-1,49 mm, žilka С 0,68-0,83 mm, CR 0,53-0,561. Hypo- 

 pygium: 9. tergum s téměř rovnoběžnými apikolaterálními výběžky, vykrojení 

 mezi nimi hluboké. 9. sternum s vykrojením zasahujícím asi do poloviny výš- 

 ky sterna. Paramery kratší a silnější, na konci zahnuté přibližně o 90°. Edeagus 

 pyramidového tvaru, střední výběžek silný a vysoký, ramena vytvářejí nízký 

 oblouk tvaru podkovy. Membrána hypopygia se setami, basimery s delším 

 dorzálním a krátkým ventrálním výběžkem. 



Od nížin po smíšené lesy, ve dvou generacích v roce od VI do VIII. Napadá 

 a saje na lidech a hospodářských zvířatech, častý rovněž ve sběrech na světlo 

 rtuťové výbojky. 



101 



