vité výběžky. Membrána hypopygia s mnoha setami. Basimery s dlouhým 

 dorzálním a krátkým, někdy sotva naznačeným ventrálním výběžkem. 



Na místech nesouvisle porostlých listnatými lesy patří tento druh mezi hojné 

 druhy čeledi. Od V do VIII se dvěma generacemi v roce, s maximy výskytu 

 v VI a VIII. Napadá lidi a hospodářská zvířata, pozorováno bylo též sání na 

 ptácích. Podle Moleva (1955) vektor filarie Onchocerca reticulata srnčí a jelení 

 zvěře, též koní. 



Zeměpisné rozšíření: Velká Británie, Francie, Rumunsko, Dánsko, 

 střední Evropa, SSSR. 



Výskyt v ČSSR: Na vhodných biotopech po celém území státu. 



48. Culicoides (Monoculicoides) parroti KiefFer, 1922 



Obr. 41 A 



Kieffer, 1922, Arch. Inst. Pasteur Afr. du Nord, 2: 502; Edwards, 1939: 32, 132. 



$: Oči lysé, nedotýkají se. Frontovertex často s příčným spodním švem. Délka 

 tykadla 519—599 //m, AR 0,806—0,933. Počet antenálních senzil na jednotli- 

 vých článcích: 3. (1), 4.-7. (0), 8. (2), 9.-10. (2-3), 11.-15. (0). Délka 

 makadla 171 —219 [im. Senzorium kompaktní, ve tvaru mělké jamky. Kusadla 

 ozubená, na jednom 14—16 zoubků. Délka labra 181 —207 /гт. 



Dorzální strana hrudi světleji hnědá, se zřetelnými tmavšími skvrnkami v mís- 

 tech inzerce set. Křídla čirá s jedinou hnědou skvrnou, pokrývající pole R2. 

 Bazální pole bez makrotrichií. Křídlo 1,23 —1,47 mm, žilka С 0,65 —0,77 mm, 

 CR 0,510 —0,528. Apikální hřeben zadních holení z 5 —6 trnů. Jediná sperma- 

 téka ve tvaru uprostřed zaškrceného a zahnutého váčku. 



(?: Křídlo 1,10-1,25 mm, žilka С 0,54-0,61 mm, CR 0,488. Hypopygium: 

 9. tergum nižší s krátkými rozbíhavými apikolaterálními výběžky, 9. sternum 

 se širokým mělkým vykrojením, které nedosahuje střed výšky sterna. Paramery 

 srostlé. Edeagus na konci široce rozdvojený, výběžky často překřížené. Mem- 

 brána hypopygia lysá. Basimery s dlouhým dorzálním a krátkým ventrálním 

 výběžkem, oba jsou silně přiblížené a vybíhají ze společného základu. 



V ČSSR nepatří mezi masové druhy, sbírán na světlo rtuťové výbojky, 

 u Lipenské vodní nádrže na hovězím dobytku, v okolí Bratislavy na koních; 

 od V do VIII. Podle Guceviče (1973) vystupuje v Zakavkazsku do výše 1400 m. 



Zeměpisné rozšíření: Velká Británie, Itálie, ČSSR, SSSR, Írán, Turec- 

 ko, s. Afrika. 



Výskyt v CSSR: Zjištěn na mnoha lokalitách, např. Lipno, Mnichova Lehota, Bratis- 

 lava, Sobrance aj. 



119 



