druhy, lze získat např. sběrem na světlo rtuťové výbojky větší srovnávací 

 materiál místní populace. К rozlišení druhů na daném biotopu lze použít 

 rovněž znaků na hypofaryngeálním skeletu larev 4. instaru. 



56. Culicoides (s. str.) halophilus Kieffer, 1924 



Obr. 47 



Kieffer, 1924, Arch. Inst. Pasteur Algérie, 2: 404; biclavatus Kieffer, 1924, Bull. Soc. Hist- 

 Nát. Moselle, 30: 14; pulicaris var. с Edwards, 1926, Trans. Ent. Soc. London, 74: 406; 

 pulicaris var. Edwardsi Goetghebuer, 1933, Flieg, pal. Reg., 77, 13a, p. 46; Edwards, 1939: 

 47, 144; Campbell a Pelham-Clinton, 1960: 278; Kremer, 1965: 201. 



?: Oči lysé, dotýkají se. Délka tykadla 636-759 {^m, AR 0,920-1,097. 

 Počet antenálních senzil na jednotlivých článcích: 3. (4—5), 4.-7. (0), 

 8. (0-1), 9. (0), 10. (0-1), 11.-13. (1), 14.-15. (2-3). Délka makadla 

 218—269 [Jim. Senzorium nekompaktní, složené z 5 —8 větších mělkých jamek 

 a ojedinělých malých jamek. Kusadla ozubená, na jednom 14 — 17 zoubků. 

 Délka labra 190-232 [лт. 



Dorsum hrudi šedavé bez zřetelné kresby, jen vzácněji s tmavšími hnědavými 

 skvrnami. Křídla se světlými skvrnami na tmavém podkladě, pole Mi se 3 

 světlými skvrnami. Bazální pole bez makrotrichií. Křídlo 1,35— 1,73 mm, 

 žilka С 0,79— 1,05 mm, CR 0,569—0,617. Apikální hřeben zadních holení 

 z 5 —7 trnů. Dvě přibližně stejně velké, okrouhlé až slabě vajíčkovité sperma- 

 téky s krčkem. 



3\ Křídlo 1,30-1,41 mm, žilka С 0,69-0,79mm, CR 0,529-0,561. 

 Hypopygium: Zadní okraj 9. terga mezi sbíhavými apikolaterálními výběžky 

 rovný, 9. sternum se širokým mělkým vykrojením. Konce paramer zahnuté 

 o méně než 180°, stejně vysoké jako střední výběžek edeagu. Edeagus vysoký, 

 v místě dotyku ramen nasedá široký základ středního výběžku. Membrána 

 hypopygia bez set, basimery s dorzálním a krátkým ventrálním výběžkem, 

 nad kterým je skupina tuhých set. 



Podle Guceviče (1973) napadá člověka; materiál z ČSSR byl sbírán na 

 světlo rtuťové výbojky a v jednom případě (Bratislava —Petržalka) s koní. 

 Spíše řídký druh, se 2 —3 generacemi od VI do IX. 



Zeměpisné rozšíření: Velká Británie, Norsko, Dánsko, Francie, Itálie, 

 Polsko, ČSSR, SSSR. 



Výskyt v ČSSR: Např. okolí Bratislavy, Šáhy, Mnichova Lehota aj. 



130 



