Na zavalité hrudi (obr. 67 A) je nejmohutněji vyvinuta stredohruď. Určo- 

 vací znaky nalézáme především na polokulovitě vyklenutém štítě (scutum), 

 na štítku (scutellum) a na pleurální membráně. Povrch štítu je porostlý 

 lesklými chloupky, které mají různou barvu lesku, různou hustotu i délku. 

 Kromě toho bývá poset četnými mikrotrichiemi, které jsou příčinou různých 

 stříbřitých lesků různých obrysů (obr. 67 C). Štítek je vyvinut v podobě vy- 

 sokého valu, který nasedá na zadní okraj štítu. Poznáme jej snadno podle toho, 

 že je světleji vybarven než kterýkoliv jiný oddíl hrudní zádě. Je porostlý 

 trsem dlouhých chloupků různé barvy. U hmyzu poměrně vzácně se vysky- 

 tující pleurální membrána je blanitý oddíl mesopleury, nápadný světlejší 

 hnědou barvou. U některých druhů bývá ochlupená. 



Křídla (obr. 70) mají oválný obrys. V jejich redukované žilnatině se zacho- 

 valy z podélných žilek jen C, Se, Ri, Rs, Mi, Mg, Cuj, Cug, Ani a Ап2. Z příčných 

 zůstávají žilky h (humerální) a r-m. Výrazně jsou vyvinuty jen žilky С a R 

 a bazální kmen křídlové žilnatiny. Mezi Mi a M2 je vidličnatě rozvětvený 

 submediální záhyb. V rámci čeledi se projevují výraznější rozdíly jen ve vět- 

 vení Rg a ve způsobu ochlupení, popřípadě otrnění bazálního kmene С a Rg. 

 Kyvadélko má kyjovitý tvar, je bílé, žluté nebo hnědé. 



Nohy jsou poměrně krátké a zavalité, nápadné dlouhým a silně zploštělým 

 prvním článkem zadního chodidla (basitarsuss). U mnohých našich zástupců 

 bývá basitarsusa na distálním konci při vnějším okraji protažen v zaoblený 

 výběžek, zvaný kalcipala. Na vnitřním okraji druhého chodidlového článku 

 zadní nohy bývá hluboký zářez — pedisulcus (obr. 69 F). Důležitým roz- 

 lišovacím znakem samic je tvar chodidlových drápků (obr. 69 С a— b). 



Zadeček (obr. 69 D) je 11 článkový. Tergum prvního článkuje rozčleněno na 

 jeden dorzální a dva laterální sklerity, lemované na zadních okrajích vla- 

 sovitými, dozadu sčesanými chloupky. 2.-7. abdominální článek jsou vy- 

 vinuty jako typické somity, 8. —11. změněny v terminálie s kopulačními 

 orgány (obr. 71). Sternum 8. článkuje rozlišeno v lichoběžníkovitou ploténku 

 (basistrenum) a v ovipositor sestávající ze dvou destiček, sternum 9. článku 

 v mohutnou genitální vidličku, která je svými větvemi spojena s obručovitým 

 9. tergem. V místě napojení na tergum jsou její větve rozšířeny v terminální 

 ploténky s různě x'^vinutymi apodemami (obr. 71 C). Na zbývající, postgeni- 

 tální části zadečku možno rozlišit rudimentární 10. tergum a paraprokty 

 s krátkými štěty (cerci). 



Obr. 70. Křídla. A — Eiisimulium latipes, В — Greniera fabri, G — Prosimulium hirtipes, D — 

 detail žilky G u rodu Eusimulitim, E — totéž u rodu Prosimulium, F — bazální část křídlové 

 žilnatiny, G — detail žilky Se u rodu Prosimulium. al — alula, a. p. — axilární pole, ax — 

 axilární pouto, Bi, B2 — první a druhé pole bazální, km — bazální kmen křídlové žilnatiny, 

 se -^ plakoidni senzily, tg — tegula, t. p. — tergální výběžek. 



163 



