stylus) bývá vždy zavalitý. Koncový článek (gonostylus = distystylus) bý\á 

 utvářen velmi rozmanitě a slouží jako jeden z hlavních určovacích znaků 

 samce. Na bazální okraje gonocoxitů jsou přirostlé destičkovité útvary — 

 gonopleury. Distální konce gonopleur (paramery) jsou silněji chitinizované 

 a zpravidla opatřené menším či větším počtem trnů. Zvláštní větve gonopleur, 

 vyrůstající z proximální části, jsou spojeny s rohovitými \ýběžky (rohy) pá- 

 řícího orgánu, u muchniček nazývaného nejčastěji gonosternum. Vlastní tělo 

 gonosterna může být vyvinuto jako plochá, mírně ventrálním směrem proh- 

 nutá destička. Často však bývá ze stran více nebo méně stlačená, a ventrální 

 prohnutí se mění v ohyb. Ventrální ohyb bývá nejvýraznější při zadním okraji 

 gonosterna. Při pohledu z boj^u se jeví jako různě dlouhý a různě široký ven- 

 trální výběžek. Dorzálním směrem od tohoto výběžku je zadní okraj gonosterna 

 po obou stranách různým způsobem zakrojený a často opatřen jedním nebo 

 více pilovitými zářezy. Někdy zadní okraje vytvářejí zaoblené vybočení, 

 označované jako pata gonosterna (Rubcov 1956). Uprostřed předního okraje 

 gonosterna, mezi jeho rohy, je umístěn jazýčkovitý, na konci zpravidla ro- 

 zeklaný útvar, zvaný gonofurka. 



Desátý článek zadečku je zachován jen v podobě rudimentárních skleritů. 

 Nad análním otvorem se z něj zachoval čtvercovitý, okrouhlý, nebo jinak 

 tvarovaný zbytek 10. terga a rozmanitě utvářený zbytek 10. sterna, který 

 u některých druhů zcela vymizel. Hypopygium je zakončeno zakrnělými 

 paraprokty a štěty. 



VÝVOJ A BIONOMIE 



Vývojová stadia jsou významnou součástí zvířeny téměř všech typů tekoucích 

 vod, s výjimkou silně chemicky znečištěných. Některé druhy (např. Odagmia 

 ornata, Simulium argyreatum) se vyskytují i v tocích s nárosty bakterií rodu Sphae- 

 rotilus. 



Mikrofágní, polopřisedle žijící larvy se živí rozmanitými mikroorganismy, 

 drobnými živočichy a organickým detritem. Samice většiny našich druhů 

 se živí krví obratlovců, samice nebodavých druhů a všichni samci rostlinnými 

 šťávami. Vzácně byly pozorovány případy parazitace na bezobratlých, např. 

 na housenkách motýla Meophasia menopia nebo lysaje Smerinthus planus. 



Během roku se vyvíjí 1 —4, nejčastěji 1 nebo 3 generace. Počet generací je 

 závislý na klimatických aj. abiotických faktorech, nebo je druhově vrozený. 

 Přezimují vajíčka, larvy a v některých případech i dospělci. První kukly se 

 v našich klimatických podmínkách objevují nejdříve koncem února. 



Vajíčka za nevhodných podmínek pro vývoj (příliš nízká nebo vysoká 

 teplota, vyschnutí toku apod.) diapauzují. Tak je tomu např. u druhů rodu 

 Prosimidíum, kde se během roku vyvíjí jediná, jarní generace, která klade koncem 



166 



