né. Tykadlo krátké, jeho poslední dva články tmavě zbarvené. Svérázně je 

 utvářen svrchní pysk (obr. 68 A) . Anální sklerit ve tvaru písmene Y. Anální 

 žábry jednoduché. Ventrální papily chybějí. 



Kukla: Zámotek vatovitý. V dýchacích keříčcích kukly po 14, výjimečně 

 15—16 vláknech, rozvětvených na třech nápadně vzdutých stvolech. Zadeček 

 silně sklerotizován. Šupinovité trny při předních okrajích abdominálních člán- 

 ků zcela chybějí. Koncové trny zadečku dlouhé, vzhůru hákovitě zahnuté. 



Holarktický rod, vyznačující se mnoha plesiomorfními znaky. Dosud byly 

 popsány 4 druhy, z nichž 1 je středoevropský. 



1. Twinnia hydroides Novák, 1956 



Obr. 61 A, 62 A, 68 A, D, 73, 74, tab. II a, VII a 



Novák, 1956: 224, 1957a, Čsl. parasitol., 4: 227, 1957b, Zool. Anz., 159: 170; tatrensis 

 Novák, 1959, Čas. čsl. spol. ent., 54: 364, syn. nov.; Rubcov, 1959—1964, 211: 126; Knoz, 

 1965: 18. 



(^5: Devítičlánková tykadla dospělců jsou celá tmavohnědá. Basitarsus^ 

 cylindrický, jeho délka: šířce = 6,0—7,0 : 1. Basitarsusa zploštělý, jeho délka : 

 šířce u $ = 5,0—5,5 u ^ 3,2—3,6 : 1. Chodidlové drápky ? jednoduché, bez 

 zoubku u kořene. Gonosternum při zadním konci poněkud rozšířené, gonostyly 

 na klíšťkovitě ohnutém vrcholu zašpičatělé, s jedním vrcholovým trnem. 

 Gonocoxity zavalité, přibližně stejně široké jako jejich délka a o něco delší než 

 gonostyly. Vertikální úhel čela? 77—86°. Destičky ovipositoru krátce jazyko vi- 

 tého tvaru. Velikost 3,0 —5,0 mm, délka křídla 2,8 —4,0 mm. 



Larva: Vrchol mandibuly larvy s 8—9, na konci rovně zaseknutými zuby 

 ve skupině t. a s. t. (viz obr. 58 J) ; v řadě b. t. 5 — 7 zoubků; za výběžkem t. p. 

 3 —5 jemných trnů. Délka tykadla 0,18—0,21 mm. V zadním přichycovacím 

 terči 70—84 řad háčků s 8— 13 háčky v jedné řadě. Velikost larvy velmi pro- 

 měnlivá, 5,5 —9,0 mm. 



Kukla: V dýchacích keříčcích po 14, výjimečně 15 nebo 16 vláknech, širo- 

 ce rozestavených na třech dlouhých, silně vzdutých stvolech. 



Horský až vysokohorský, studenomilný druh. Výskyt od V do VIII s maxi- 

 mem v VI. Jediná generace do roka. Samice byly pozorovány při pokuse o sání 

 krve na lidech. Larvy se líhnou z přezimujících vajíček v době tání sněhu. Vývoj 

 v prameništích na horských loukách a mýtinách. V okolí líhnišť bývají často 

 porosty rašeliníku. 



176 



