cJ: Liší se od E. latipes v následujících znacích. Poměr délky a šířky 3. či. 

 makadla 2,7—2,9 : 1. Smyslový orgán zaujímá asi 1/8 délky 3. či. makadla. 

 Proepisternum, pronotum a mesepimeron nažloutle, praescutum a scutum 

 zlatožlutě ochlupené. Scutellum a 1. abdominální tergum s dlouhými, tmavě 

 žlutými chloupky. Sklerity hypopygia obr. 85 A. Velikost 3,0 —4,0 mm. 



Larva: Základní zbarvení hlavy světle hnědé až hnědé. Kresba na fronto- 

 klypeu pozitivní, dobře patrná. Postgenální výřez zpravidla okrouhlý, zasahu- 

 jící do 1/4 — 1/2 délky к zadnímu okraji hypostomia. Zuby na předním okraji 

 hypostomia výrazné, štíhlejší a delší než u předchozích druhů skupiny. Po 

 stranách hypostomia po 4—7 štětinách. Délka tykadla 0,61 mm. Ve velkém 

 filtračním vějíři 30 —39, nejčastěji 33 paprsků. Na vrcholu mandibuly v řadě 

 b. t. 7 —9 zubů, za výběžkem t. p. zpravidla 4 trnité zoubky. V zadní přísavce 

 73 —89 řad háčků s 11—15 háčky v jedné řadě. Na každém z hlavních laloků 

 análních přívěsků po 6 —7 postranních lalůčcích. Velikost 6 —8 mm. 



Kukla: Předivo zámotku husté, vlákna hrubší než u E. latipes. Rohovitý 

 výrůstek na předním okraji zámotku dlouhý, na konci zašpičatělý. Hrudní 

 trichomy vlasovitě dlouhé, vždy jednoduché, hrbolky okrouhlého obrysu, s hlad- 

 kým povrchem, o průměru 0,005 —0,010 mm. Horní dvojice dýchacích vláken 

 se větví v rovině kolmé к sagitální, dvojice dolní v rovině sagitální. Společné 

 stvoly dvojic dýchacích vláken svírají velmi ostrý úhel, takže dýchací keříček 

 má štětečkovitý tvar a je až dvakrát delší než tělo kukly. Chaetotaxie zadečku 

 podobná jako u E. latipes. Velikost 3,0 —3,7 mm. 



Vývoj v menších potocích horských a podhorských oblastí. 2 —3 generace do 

 roka s dobou výletu dospělců jako u E. latipes. Sání krve obratlovců nebylo 

 dosud pozorováno. 



Zeměpisné rozšíření: Evropa. 



Výskyt v CSSR: V horských a podhorských oblastech na výše uvedených biotopech 

 běžný druh. 



5. Eusimulium carpathicum Knoz, 1961 



Obr. 61 N, 63 F, 64 D c, 86, tab. III b, Vlij 



línoz, 1961: 393; Serra-Tossia, 1962—1963, Trav. lab. hydrob. et pisc. univ. Grenoble, 

 54—55: 133 {Simulium); Zwolski, 1963b: 120; Rubcov, 1959—1964: 599; Knoz, 1965: 26. 



Od E. latipes se liší v následujících znacích. 



$: Vertikální úhel čela 58 — 71 °. Na jednom okraji lacinie 13 —16, na druhém 

 12—15 zubů. Praescutum a scutum zlatožlutě ochlupené. Bazální kmeny kříd- 



208 



