Larva: Kresba na frontoklypeu a postgenální výřez podobné jako u před- 

 chozího druhu. Po stranách hypostomia po 7 —8 štětinách. Tykadlo Sčlánkové, 

 asi 0,38 mm dlouhé. Ve velkém filtračním vějíři okolo 52 paprsků. Na vrcholu 

 mandibuly za výběžkem t. p. 1 —2 zoubky, v řadě b. t. 10 — 13 zubů. V orgá- 

 nových základech dýchacích keříčků kukly okolo 30 vláken. V zadní přísavce 

 79—80 řad háčků s 12—20 háčky v jedné řadě. Anální přívěsky rozvětvené, 

 ventrální papily chybějí. Velikost 6,5— 8,0 mm. 



Kukla: Zámotek bez okének po stranách límečku. Hrudní hrbolky s bra- 

 davčitým povrchem jako u C. argenteostriatum, ale hustší a menších rozměrů, 

 o průměru 0,003 —0,009 mm. V dýchacích keříčcích okolo 30 vláken. Velikost 

 2,5 —3,5 mm. 



Vývoj v horských bystřinách a říčkách koncem jara a počátkem léta, blíže 

 není biologie známa. 



Zeměpisné rozšíření: Francie, CSSR, Itálie, Jugoslávie. 



Výskyt v CSSR: Dosud jen na Slovensku (Liptovské Hole. Pribylina v Rackově dolině. 

 Slovenský kras, Demanovka), nověji zjištěn také v Malých Karpatech Jedličkou a Halgošem. 



14. rod Si mu Mu m Latreille, 1802 



Latreille, 1802, Hist. Nat. Ins., 14: 294; Atraclocera Meigen, 1804, Klass., 1 : 9&;Áíeliisina, par- 

 tim, Lundström, 1911: 20; Rubcov, 1956: 720, partim ;.Rubcov, 1974: 276. 



Typ rodu: Rhagio colombaschensis Fabricius, 1784 



Dospělci: Ri lysá do 1/2 délky od kořene. Basitarsusi silně zploštělý, krát- 

 ký. Celo černé, lesklé, hruď a přední strana holení zpravidla se stříbřitými les- 

 ky. Pleurální m.embrána vždy holá. Chodidlové drápky $ jednoduché. Gonostý- 

 ly široké a nejméně 2krát delší než gonocoxity. Gonosternum úzké, při pohledu 

 z boku s ventrálním výběžkem a patou. Velikost 2,5 —4,0 mm. 



Larva: Tykadla krátká, střední zub na předním okraji hypostomia stejně 

 dlouhý jako zuby okrajové. Postgenální výřez hluboký, u ústí a při \rcholu 

 zúžený. Anální přívěsky zpravidla rozvětvené. Ventrální papily chybějí. 

 Velikost 5 —8 mm. 



Kukla: Zámotek kapsoví tý, někdy s okénky po stranách. U našich zástupců 

 po 6 nebo 8 vláknech v dýchacích keříčcích. Šupinovité trny na hřbetní straně 

 zadečku zpravidla jen na 8 článku. Koncové trny zadečku slabě vyvinuty. Veli- 

 kost 2,5 —4,0 mm. 



Krevsající druhy, rozšířené po celém světě s výjimkou Austrálie a některých 

 oceánských ostrovů. Z palearktické oblasti je známo asi 60 druhů. Z nich bylo 

 zjištěno 9 také na území CSSR. 



265 



