je méně sklerotizovaný (tedy světlejší) úzký proužek, tz\'. nadtykadlový ob- 

 louk, jehož tvar je rovněž často dobrým diagnostickým znakem. Obličejová 

 část pod tykadly je rozdělena na 3 zřetelné části, oddělené švem probíhajícím 

 od bází tykadel ke vtiskům předních tentoriálních ramen. Střední část je 

 tvořena hlavně klypeem, boční části nerozlišenými lícemi a tvářemi. U podčel. 

 Chrysopsinae nese obličejová část charakteristické lesklé obličejové a tvářové 

 hrbolky (obr. 125 A2), stejného původu jako jsou hrbolky čelní u $. Záhlaví 

 (occiput) je rovné nebo mírně konkávní. 



Obr. 117. A, В — čelo Tabamis sp. $. a — šířka čela, b — výška čela, č. p. — čelní páska,. 

 č. t. — čelní trojúhelník, n. o. — nadtykadlový oblouk, sp. h. — spodní hrbolek, st. h. — 

 střední hrbolek. С — tykadlo $,1 — Pangonius micans, 2 — Chrysops caecutiens, 3 — Nemorius 

 vitripennis, 4 — Silvitís a!pi?nis, 5 — Tabaiius boviniis, 6 — Glaitcops hirsutus, 7 — Heptatoma pel- 



lucens, 8 — Haematopota pluvialis. 



Tykadla (obr. 117 C) jsou většinou krátká a silná, u podčel. Chrysopsinae 

 a rodu Haematopota protáhlá a štíhlá, nápadně dlouhá jen u rodu Heptatoma. 

 Zřetelné jsou 3 tykadlové články; 1. článek (scapus) je obyčejně velký a krátce 

 ochlupený, podobně jako většinou podstatně menší 2. článek (pedicellus). 

 Bičík tykadla (flagellum) je lysý, s výrazné odlišeným velkým bazálním člán- 

 kem, označovaným jako 3. tykadlový článek (vzniklý evidentně splynutím 

 většinou 4 bazálních článků flagella). Následující články flagella v počtu 3- 



284 



