ochlupené, někdy s naznačenými podélnými pruhy, pleurální část s delšími 

 jemnými chloupky a jen slabě odlišenými sklerity. Mesonotum nese po stra- 

 nách před kořeny křídel zřetelné notopleurální hrbolky (notopleury), často 

 odlišně zbarvené od hrudi, zatímco humerální a postalární hrbolky jsou ne- 

 výrazné. Štítek (scutellum) je vzadu zřetelně oddělen od mesonota. 



Křídla 1. páru (obr, 118 A) jsou membranózní a vždy dobře vyvinutá, 

 hyalinní nebo slabě zakouřená, někdy s \'ýraznou kresbou (Chrysops, Haema- 

 topota), která je pak dobrým druhovým rozlišovacím znakem (tab. IX, X). 

 Křídelní žilnatina je poměrně konstantní, se 4 větvemi žilky R, žilky R4 a R- 

 vždy široce rozdvojené, větev žilky R4 někdy s přídatnou žilkou při bázi 

 (apendix). Pole diskoidální (D) je vždy přítomné, z něj vycházejí 3 větve žilky 

 M, dvě velká pole bazální (BR a BM) a dlouhé, většinou uzavřené pole ku- 

 bitální (CU2), označované běžně jako pole anální. Před ním leží při zadním 

 okraji křídla 5 okrajových polí, z nichž čtvrté, předposlední (pole M3), je 

 někdy к vrcholu zúžené nebo uzavřené. Basicosta nese drobné sety jako costa 

 (žilka C), neboje holá (např. Glaucops, Philipomyia). Zadní pár křídel je pře- 

 měněn v kyvadélka (haltery). 



Nohy jednoduché a štíhlé, jen výjimečně ztlustlé {Therioplectes) , přední kyčle 

 jsou volné, střední a zadní spojené s hrudí, všechny jsou stejného zbarvení 

 a ochlupení jako pleura hrudi. Střední holeně nesou pár zadních apikálních 

 ostruh, které jsou u podčel. Pangoniinae a Chrysopsinae přítomny i na zadním 

 páru. 



Zadeček je složen ze 7 dobře viditelných článků, terga překrývají po stra- 

 nách sterna, 8. pregenitální článek je silně redukován. U $ je zadeček vždy 

 mohutný a spíše plošší, na konci tupě zakončený, u (J více válcovitý a apikálně 

 kónicky zúžený. Terga, a často i sterna, jsou většinou charakteristicky zbarvená, 

 kresba je tvořena barevně odlišným poprášením a ochlupením. Terga jsou 

 často s typickou kresbou, složenou ze středo\n;^ch trojúhelníkovitých a bočních 

 oválných skvrn, a s charakteristickým světlejším lemem při zadním okraji. 



Kopulační aparát <S (obr. 1 19 A, B) je tvořen 9. —1 1. zadečkov-ým článkem, 

 je symetrický a v původní poloze (bez rotace). Epandrium (9. tergum) tvoří 

 na dorzální straně pár úzkých skleritů (nepárový sklerit jen u podčel. Pan- 

 goniinae), které nesou apikálně okrouhlé cerky, pod nimi je nepárový sklerit 

 (paraprokt) a mezi nimi anus. Hypandrium (9. sternum) na ventrální straně 

 srůstá s protáhlými gonocoxity, které nesou apikálně do středu zahnuté styly. 

 Penis (edeagus) je apikálně zašpičatělý, jednoduché stavby a jeho terminální 

 část leží mezi gonocoxity. Stavba kopulačního aparátu o niá velký význam pro 

 klasifikaci vyšších kategorií, na úrovni druhu nebyly genitálie o doposud 

 dostatečně studovány pro velký počet jiných a jednodušších diagnostických 

 znaků, nicméně specifické rozdíly, i když malé, zde rovněž jsou (viz např. 

 Terterjan a Sarkisjan 1975). 



Vnější pohlavní orgány ? (obr. 119 C, D) byly naopak studovány daleko 



286 



