2. rod Nemo ri US Rondani, 1856 



Rondani, 1856, Dipt. Ital. Prodr., 1 : 171 ; Haemophila Kriechbaumer, 1873, Verh. zool.-bot. 

 Ges. Wien, 23: 69; Haematophila Verrall, 1882, in Scudder Nomencl., p. 152. 



Typ rodu: Chrysops vitripennis Meigen, 1820 



Menší druhy, do 10 mm, jednobarevně šedavě zbarvené a s průsvitnými 

 křídly bez kresby. Obličejové a tvářové hrbolky chybějí, pouze ? s čelním 

 hrbolkem. Tykadla dlouhá a štíhlá, délka 2. či. přesahuje jeho šířku, avšak 

 2. či. je zřetelně kratší než 1. či. Očka na temeni přítomna, oči u živých nebo 

 vlhčených jedinců s tmavou příčnou зклтпои uprostřed a úzkým lemem podél 

 okraje oka. Zadní holeně s apikálními ostruhami. 



Larvy se vyvíjejí ve březích řek, Häuser (1939) sbíral laiA^y a kukly druhu 

 K. caucasicus (Ols.) v Azerbejdžánské SSR v písčitých nánosech; uvedené po- 

 pisy jsou však neúplné, larva je charakteristická štíhlými konci těla a přítom- 

 ností dlouhých prstovitých výběžků na 4. až 10. tělním článku. Autor sice 

 v popisu uvádí 4 páry pseudopodií (znak podčel. Tabaninae), ale vyobrazení 

 (Häuser 1939: 154, obr. 3 b) naznačuje spíš přítomnost pouze 3 párů. 



Palearktický, druhově málo pюčetný rod, celkem je známo jen 7 druhů. 

 V Evropě se vyskytují 2 druhy, kromě široce rozšířeného N. vitripennis zasa- 

 huje do evropské části Kavkazu ještě zakavkazský druh jV. caucasicus. 



1. Nemorius vitripennis (Meigen, 1820) 



Obr. 117 C3, 127 A 



Meigen, 1820, Syst. Beschr., 2: 74 [Chrysops)', Fa/Zo/n Kriechbaumer, 1873, Verh. zool.-bot. 

 Ges. Wien, 23: 69 (Haemophila); Horváthi Szilády, 1926, Annls Mus. Nat. hung., 24:597; 

 bouvieri Philip, 1961, Bull. Annls Soc. r. ent. Belg., 97: 232; Olsufjcv, 1937: 113, 1977: 135 

 (Silvius); Chvála a kol., 1972: 165. 



Téměř jednobarevný, šedý až světle šedý druh, zadeček u obou pohlaví se 2 nevýraznými 

 černošedými trojúhelníkovitými skvrnami na 1. — 3. tergu, 2. tergum o po stranách nažloutlé. 

 Čelní hrbolek $ (obr. 127 AI) leskle černý a téměř okrouhlý, po stranách často s černými 

 trojúhelníkovitými skvrnami. 2. či. tykadel štíhlý, asi 2X delší než široký, bazální články 

 šedé, 3. či. černý. Křídla čirá, bez kresby. Velikost 8 — 10 mm. 



Druh se vyskytuje všude spíše jednotlivě od V do VIII, vystupuje i vysoko do hor. Samice 

 napadají hlavně člověka, koně, skot a velbloudy, jsou velmi nenápadné, sají okamžitě bez 

 přípravy a bolestivě bodají. 



Zeměpisné rozšíření: Středomořský druh, zasahující daleko na východ, od Španělska 

 přes Turecko až po Írán, Afganistan, středoasijské republiky SSSR a Kazachstán. V Evropě 

 zasahuje nejseverněji do s. Itálie, dolního Rakouska a Zakarpatské Ukrajiny (Chust). 



Výskyt v ČSSR: Dosud nezjištěn, ale jeho výskyt v jižních a východních oblastech státu 

 je pravděpodobný. 



312 



