Makadla šedožlutá až Ьлеаой1и1а. Oči u oDou pohlaví dlouze světle ochlupené, 

 u ^ všechny facety téměř stejně velké. Velikost 13—16 mm. 



Teplomilný druh, typický pro suché stepní vápencové a lesní biotopy. 

 Vývojová stadia nejsou doposud známa, ale druh se pravděpodobně vyvíjí 

 i na suchých biotopech daleko od vody. Od počátku V do poloviny VII, 

 hlavně však koncem V a počátkem VI, samice napadají člověka a vyšší tep- 

 lokrevné živočichy. 



Zeměpisné rozšíření: Jihoevropský středomořský druh, jehož severní 

 hranice rozšíření probíhá Lucemburskem, j. oblastmi NSR, Rakouskem a j. 

 Slovenskem. V evropské části SSSR nebyl zjištěn. 



Výskyt v ČSSR: Jižní druh, známý jen z teplých oblastí Slovenska, nejseverněji z Pováž- 

 kého Inovce, na jihu od Kováčovských kopců až po Rožňavsko, místy hojný. 



5. skupina Hybomitra montana 



Druhově velmi početná skupina převážně rezavě hnědě zbarvených druhů 

 se světle hnědými až bělavými a poměrně silnými makadly, čelo ? téměř 

 rovnoběžné s vypuklým leskle černým spodním hrbolkem. 1. či. tykadel (J 

 krátce ochlupený. Skupina známá z celé holarktické oblasti. 



10. Hybomitra nigricornis (Zetterstedt, 1842) 



Obr. 131 A7, B7, 132 В 



Zetterstedt, 1842, Dipt. Scand., 1: 112 {Tabanus) ; alpinus Zetterstedt, 1842, ibid., р. 116 

 Tabanus); engadinensis Jaennicke, 1886, Berl. ent. Z., 10: 75 (Tabanus); altainus Szilády, 

 1926, Biol. hung., 1: 20 [Tabanus); Olsufjev, 1937: 183, 1977: 379; Chvála a kol., 1972: 

 209. 



Černý druh s nevýraznou šedavou kresbou na zadečku, 2. —3. (nebo i 4.) 

 tergum S na bocích hnědé. Tykadla černá, jen 3. či. při bázi slabě nahnědlý 

 a nápadně úzký. Čelo ? poměrně široké, index 1 : 3 —3,5, rovnoběžné, čelní 

 trojúhelník nápadně nízký a vypuklý; makadla $ běložlutá. Facety cJ v hořejších 

 2/3 oka nápadně zvětšené, ostrá hranice rozdělení však chybí. Střední a zadní 

 holeně s výjimkou vrcholu hnědé. Velikost 14 — 18 mm. 



Horský severský druh, v sibiřské oblasti hojný. Vývojová stadia nebyla 

 dosud popsána, byla však pozorována ovipozice na listy rákosu (Violovič 

 1968). V mírném pásmu Evropy ve vysokých horách hlavně v VII a VIII, 

 samice napadají člověka a vyšší teplokrevné živočichy. 



328 



