1/5 šířky 2. terga. Čelní trojúhelník $ je leskle hnědýjen ve střední částici při 

 vrcholu, spodní čelní hrbolek většinou hnědý, menší, zřetelně vroubkován 

 a jen slabě lesklý (tímto znakem se H. nitidifrons částečně vymyká skupině 

 H. montana). Čelo $ široké, index okolo 1 : 3,5, makadla světle šedá až žluto- 

 hnědá, ztlustlá. Podobně jako u druhu H. lnrida ^ s nerozlišenými facetami 

 a celým šedě poprášeným čelním trojúhelníkem. Velikost 14 — 18 mm. 



Severský druh tajgy, který se vyskytuje v mírném pásmu Evropy jen oje- 

 diněle na vlhkých biotopech v rybničnatých oblastech a v povodí velkých řek. 

 Larvu a kuklu popsal Ježek (1978a). Typický jarní druh, od počátku V do 

 VII, hlavně však koncem V a počátkem VI. Samice napadají člověka a vyšší 

 teplokrevné živočichy. 



Zeměpisné rozšíření: Nominátní subspecie. H. n. nitidifrons Szil. obývá 

 východní část palearktu od Sibiře po Japonsko, jižně zasahuje do Mongolská 

 a sv. Číny. H. n. confiformis]t známa z chladného pásma Evropy od Belgie přes 

 Skandinávii až po Ural, doposud známá jižní hranice rozšíření v Evropě 

 probíhá Československem a s. Ukrajinou. 



Výskyt v ČSSR: Po celém území dosti vzácný a spíše jen ojediněle se vyskytující druh, 

 známý i z jižních oblastí Čech (Třeboň), Moravy (Lednice) a Slovenska (Malacky, Latorica). 



13. Hybomitra lundbecki Lyneborg, 1959 



Obr. 133 A, 134 A2, B2 



Lyneborg, 1959, Ent. Meddr, 29: 127; fulvicornis auct., nec Meigen, 1820 (Tabanus), 

 partim; Chvála a kol., 1972: 220; Olsufjev, 1977: 381. 



Středně velký druh, zadeček rezavě hnědý na bocích 1.— 3. nebo až 4. 

 článku, tmavý středový pruh zabírá nanejvýše 1/3 šířky 2. terga, u á" jen asi 

 jeho 1/5. 3. či. tykadel u obou pohlaví poměrně široký, s dobře patrným dor- 

 zálním výstupkem, převážně rezavě hnědý; notopleurální hrbolky černé. 

 Čelo $ spíše širší a téměř rovnoběžné, index 1 : 3,5 —4, spodní čelní hrbolek 

 okrouhlý a lesklý, zřetelně vypuklý a hladký. Všechny facety á* přibližně 

 stejné velikosti. Velikost 13—17 mm. 



Hojný druh v nížinách v zalesněných rybničnatých oblastech, vystupuje 

 však i vysoko do hor. Larvy se vyvíjejí ve vlhké zemi u vod nebo přímo ve 

 vodě mezi vodními rostlinami, larvu a kuklu popsali Chvála a Ježek (1969). 

 Jarní druh, vyskytující se výjimečně již od konce IV do 2. poloviny VII, 

 hlavně však koncem V a v 1 . polovině VI. Samice během relativně krátké doby 

 výskytu napadají silně člověka a vyšší teplokrevné živočichy. 



331 



