19. Hybomitra ciureai (Séguy, 1937) 



Obr. 123 B2, C2, 134 A8, B8, 135 D 



Séguy, 1937, Archs roum. Path. exp. Microbiol., 10: 207 {Sziladynus solstitialis var. Ciureai) ; 

 solstitalis auct., nec Meigen, 1820, partim; schineri Lyneborg, 1959, Ent. Meddr, 29: 109; 

 Chvála a kol., 1972: 237; Olsufjev, 1977: 363. 



Od ostatních druhů skupiny H. bimaculata se liší světlejším žlutohnědým 

 zbarvením, boční hnědé skvrny na zadečku jsou přítomny na 1.— 4. a často 

 i 5. tergu, tmavý středový pruh je u $ šedavý a nevýrazný, poměrně úzký, 

 zabírá nanejvýše 1/5 šířky 2. terga; u S černý a téměř přerušovaný, zabírá 

 asi 1/8 šířky 3. terga. Bazální články tykadel hnědé, notopleurální hrbolky 

 žlutavé. Čelo $ spíše užší, index 1 : 4 —5,5, к temeni zřetelně rozšířené, spodní 

 hrbolek často hnědavý. Genitálie $ obr. 134 A8, B8. Facety (J v hořejších 

 2/3 oka nápadně zvětšené a ostře oddělené od spodní části. Velikost 14 — 17 mm. 



Velmi hojný druh v rybničnatých oblastech a podél řek, všude na vlhkých 

 biotopech v nížinách hlavně v zalesněných oblastech, vystupuje však i do 

 vyšších poloh a do hor. Druh s dlouhým obdobím výskytu od poloviny V až 

 téměř do poloviny IX, s maximem výskytu koncem VI a počátkem VII. 

 Larvu a kuklu popsali Chvála a Ježek (1969), samice napadají člověka a vyšší 

 teplokrevné živočichy, a byly zjištěny jako přenašeči tularémie a anthraxu. 



Zeměpisné rozšíření: Druh známý z celé Evropy od Španělska a Brit- 

 ských ostrovů přes Skandinávii až do asijské části SSSR po řeku Lenu a do 

 Mongolská, na jihu zasahuje do Turecka a Kazachstánu. 



Výskyt v GSSR: Hojný druh po celém území, na vhodných biotopech často v masovém 

 výskytu. 



7. skupina Hybomitra erberi 



Skupina rezavě hnědých druhů s běložlutými kyvadélky, oči $ jen spoře 

 ochlupené s variabilním počtem pásek, oči ^ hustě ochlupené. Tykadla černá, 

 očkový hrbolek někdy s patrnými nefunkčními očky. Převážně jižní teplomilné 

 druhy asijského původu, rozšířené hlavně v asijské části palearktické oblasti 

 a v jižních částech Evropy. 



20. Hybomitra expollicata (Pandellé, 1883) 



Obr. 136 A 



Pandellé, 1883, Revue Ent., 2: 218 {Tabanus) ; nigrivitta Olsufjev, 1936, Parasitol. Sbor. 

 Zool. Inst., 6: 231 (Tabanus), 1937: 192, obr. 114; pseudoerberi Philip et Aitken, 1958, Mem. 

 Soc. ent. ital., 37: 88; Chvála a kol., 1972: 243; Olsufjev, 1977: 387. 



338 



