Zbarvením а velikostí velmi podobný druhu A. sublunaticornis , čelní páska $ 

 je však užší, index 1 : 3 —3,3, a čelní hrbolky většinou dobře zřetelné, často 

 zvětšené (včetně středního hrbolku). Temeno jen s krátkými světlými chloupky 

 u obou pohlaví, také koncový článek makadel, i když stejně zbarvený a ochlu- 

 pený, je štíhlejší, u $ méně ztlustlý při bázi a asi 3 X delší než široký, u ^ od- 

 lišného tvaru a asi 2 X delší. Celkově je A. plebejus světlejší druh než A. sublu- 

 naticornis, včetně zbarvení noh, kyvadélek a žilek křídel. Velikost 9—12 mm. 



Obr. 138. A — Atylotus sublunaticornis, В — A. plebejus. 1 — čelo $,2 — tykadlo 9, 3 — tykadlo 



(?, 4 — makadlo $,5 — makadlo c?. 



Vývoj probíhá v bahnité a močálovité zemi nejčastěji na okrajích rašelinišť, 

 na stejných biotopech se vyskytují i dospělci ; všude řídký až téměř vzácný druh 

 v VII a VIII. Podobně jako u A. sublunaticornis samice zřejmě nesají krev. 



Zeměpisné rozšíření: Podobného rozšíření jako předešlý, na západě 

 je však znám i z Britských ostrovů, východně od Uralu v sibiřské oblasti až 

 po Amur se vyskytuje ssp. sibiricus Ols. Jižní hranice rozšíření v Evropě pro- 

 bíhá severněji, přes Bavorsko, Rakousko a ČSSR. 



Výskyt v ČSSR: Dosud zjištěn jen v jižních oblastech Čech (Veselí n. Luž. a Jezerní 

 slať na Šumavě) a na Moravě (Hlubočany, Ochoz, Řídelov, Nové Město na Шот.). 



2. skupina Atylotus rusticus 



Větší druhy, průměrná velikost okolo 15 mm, žlutohnědě či šedavě zbarvené, 

 avšak alespoň bazální články zadečku více či méně žlutavé. Oči většinou téměř 

 holé. Velmi početná skupina druhů jižního původu. 



344 



