2. Tabanus nemoralis Meigen, 1820 

 Obr. 140 В 



Meigen, 1820, Syst. Beschr., 2 : 50; nemoralis var. riificornů Surcouf, 1920, Bull. Soc. ent. Fr., 

 19: 268; Chvála a kol., 1972: 303. 



Podobný druhu T. quatuomotatus , ale v průměru menší a světle šedá kresba na hřbetní straně 

 zadečku většinou výraznější. Čelní trojúhelník celý matně šedý, nelesklý, čelo $ stejně široké, 

 ale spodní a střední hrbolek větší, oproti tomu 3. hrbolek (tmavá skvrna) v hořejší části čela 

 méně výrazný. Tykadla celá černá, nebo se všemi přechody až po jedince se 3. či. rezavě hně- 

 dým (var. riificornis). Hlava ^^ velká, širší než hruď, facety v hořejší části jen asi 2X větší než 

 naspodu. Zadeček se stejnou kresbou, ale 2. tergum (někdy i 3.) na bocích široce žlutohnědé. 

 Vehkost 10— 14 mm. 



Středomořský druhu, o jehož vývoji a bionomii není téměř nic známo, dospělci se vyskytují 

 v j. Evropě od V do VIII, v teplých oblastech střední Evropy byl zjištěn v VI. Samice napadají 

 skot a koně. 



Zeměpisné rozšíření: Jižní druh známý od Portugalska východně po Sinajský polo- 

 ostrov, s. Afrika. Severně zasahuje do s. oblastí Itálie, Jugoslávie a do Švýcarska, v jz. Ev- 

 ropě hojný. 



Výskyt v ČSSR: Dosud nezjištěn, i když náhodný nález není vyloučen. Všechny do- 

 savadní údaje o výskytu tohoto druhu na území ČSSR jsou založeny na omylu, ať údaj 

 Bouviera z Cech (viz Chvála 1964) či Gunárové (1976) ze Slovöiska, kde šlo o záměnu s dru- 

 hem Hybomitra tropica. 



3. Tabanus rupium Brauer, 1880 



Obr. 140 С 



Brauer, 1880, Denkschr. Akad. Wiss. Wien, 42: 163; abazus Bigot, 1886, Annls Soc. ent 

 Fr., 10: 146; hadjinicolaoui Kröber, 1936, Acta Inst. Mus. zool. Univ. athen., 1: 39; Olsufjev, 

 1937: 269, 1977: 230; Chvála а kol., 1972: 307. 



Středně velký černý druh, s nevýraznou šedou kresbou zadečku, boční šedé skvrny roz- 

 šířené na 2. tergu. Oči $ krátce hustě světle ochlupené, u c? s delšími žlutohnědými chloupky. 

 Od všech druhů skupiny T. quatuomotatus se snadno odliší štíhlým vřetenovitým středním 

 čelním hrbolkem $, který je spojen se spodním hrbolkem, a oči u obou pohlaví jen s 1 páskou 

 nebo jejím zbytkem či zcela bez pásek. Dosti variabilní druh, někdy i 2. tergum na bocích 

 hnědavé, ale tykadla většinou celá černá a často i holeně celé černé. Koncový či. makadel ? 

 žlutošedý, převážné černě ochlupený a v bazální polovině velmi ztlustlý. Velikost 12 — 14,5 

 mm. 



V jižní Evropě poměrně hojný druh, vyskytující se od VI do VIII, častěji ve vyšších polo- 

 hách a na horách až do výšky přes 2000 m. Kuklu popsal Raymond (1977), Samice napadají 

 člověka, koně a skot. 



356 



