а širší. Celo ? jako u T. bromius, ale postokulární temenní lem nápadně široký, 

 bělavý a pokrytý delšími světlými chloupky. Samec se dobře odliší zvětšenou 

 polokulovitou hlavou, která je zřetelně širší než hruď, a řadou dlouhých svět- 

 lých chloupků na temeni ; facety v hořejších 3/4 oka nápadně zvětšené a ostře 

 oddělené od spodní části s malými facetami. Velikost 10—14,5 mm. 



Podobně jako T. bromius na rozmanitých biotopech od nížin až do hor, velmi 

 hojný spíše v nížinách na vlhkých biotopech v rybničnatých oblastech, od konce 

 V do konce VIII, s maximem výskytu koncem VI a v VII. Larvy se vyvíjejí 

 v zemi, vývojová stadia byla známa již starším autorům, úplný a podrobný 

 popis larvy a kukly uvádí Ježek (1978c). Samice napadají člověka a vyšší 

 teplokrevné živočichy. 



Zeměpisné rozšíření: Celá Evropa včetně severských oblastí, na Sibiři 

 až po Bajkalské jezero, jižně zasahuje do Zakavkazska a s. Kazachstánu. Nebyl 

 však zjištěn v s. Africe. 



Výskyt v ČSSR: Po celém území, místy velmi hojný. 



15. Tabanus tergestinus Egger, 1859 



Obr. 143 D 



Egger, 1859, Verh. zool.-bot. Ges. Wien, 9: 391; Olsufjev, 1937: 283, 1977: 246; Chvála 

 akci., 1972: 362. 



Větší druh, oči holé, se 3 páskami u $ a 2 páskami u ^. Zadeček u obou pohla- 

 ví široce rezavě hnědý na bocích 1 . —4. terga, tmavý středový pruh s vysokými 

 šedými středovými trojúhelníčky, a boky terg s okrouhlými šedavými skvrnami, 

 které jsou na hnědém podkladě 1. —4. terga naznačené jen světlejším zbarve- 

 ním. Sternální strana zadečku s výjimkou koncových článků převážně hnědá 

 až rezavě hnědá. Celo ? velmi úzké, index 1 : 6, spodní hrbolek černohnědý, 

 střední černý a čárkovitého tvaru, typického pro skupinu T. bromius. Tykadla 

 rezavě hnědá, pouze stylus 3. či. téměř černý. Hlava (^ malá, nepřesahuje šířku 

 hrudi, facety v hořejších 2/3 očí jen slabě zvětšené, ostrá hranice rozdělení 

 chybí. Velikost 15— 18 mm. 



Teplomilný jižní druh, na jihu Evropy velmi hojný, v mírném pásmu Evro- 

 py v teplých oblastech od 2. poloviny V do počátku IX s maximem výskytu 

 v VI a VII. Vývoj ani vývojová stadia nejsou zatím známa, samice napadají 

 skot a koně, jen zřídka člověka. 



Zeměpisné rozšíření: Celá jižní Evropa, východně přes Ukrajinu a Kav- 

 kaz do zakavkazských republik SSSR. Severní hranice rozšíření ve stř. Evropě 

 probíhá Bavorskem, Československem a Ukrajinou. 



367 



