období od 2. poloviny V do poloviny IX, s mírným maximem výskytu v VII 

 a VIII. Larvy žijí ve vlhké půdě ve březích, mezi vodními rostlinami či přímo 

 ve vodě, vývojová stadia byla popsána již staršími autory, podrobné popisy 

 larvy a kukly podává Ježek (1971). Samice napadají člověka, koně a skot ajsou 

 ve velkém množství chytány do sběracích pastí s použitím CO2 jako atraktantu. 



Zeměpisné rozšíření: V Evropě velmi rozšířený druh v mírném a stu- 

 deném pásmu, na severu až po 66°, chybí na Britských ostrovech a na Iberském 

 poloostrově; na jihu řidší. Východně proniká přes Sibiř až po Altaj (ssp. 

 orientalis Ols.). 



Výskyt v ČSSR: Po celém území všude známý druh, ve vysokých horách chybí. 



^^: 



,^xí:^44; 



Obr. 148. Heptatoma pellucens. A — hlava ?, čelní pohled, В — tykadlo ?, С — makadlo (?, 



D — makadlo ?. 



11. rod Haematopota Meigen, 1803 



Meigen, 1803, Illig. Mag. Ins., 2 : 267 ; Chrysozona Meigen, 1800 (suppressed by I. C. Z. N.). 



Typ rodu : Tabanus pluvialis Linné, 1761 



Menší až malé štíhlé šedavé druhy, 7—13 mm, zadeček tmavošedý až černý 

 s nevýraznou světle šedou kresbou, tvořenou úzkým středovým pruhem 

 (splynulé vysoké středové trojúhelníčky), úzkým zadním lemem terg a často též 

 okrouhlými malými bočními skvrnami; jen u ^ zadeček na bocích nahnědlý. 

 Křídla hnědavá nebo šedavá se světlou kresbou (mramorováním), tvořenou 

 malými okrouhlými skvrnkami a růžicemi; basicosta se setami. Tykadla větši- 

 nou delší než hlava, 1. či. prodloužený a často ztlustlý, 2. či. velmi malý, na- 

 nejvýše tak dlouhý jako široký, poměrně štíhlý 3. či. se sotva naznačeným dor- 

 záLním výstupkem, plynule přechází ve Зс1еплу stylus. Čelo $ široké, čtverco- 

 vité, spodní čelní hrbolek lesklý a zabírá téměř celou spodní čtvrtinu čela, 



379 



