Ve střední Evropě charakteristický pozdně letní až podzimní druh, vysky- 

 tující se jen v VIII a IX na vlhkých bažinatých biotopech podél velkých řek. 

 Vývoj ani vývojová stadia nejsou známa, samice napadají člověka, koně a skot. 



Zeměpisné rozšíření: Jihoevropský druh, pronikající podél velkých řek 

 do střední Evropy (Švýcarsko, Rakousko, Maďarsko, Československo) a zá- 

 padním směrem podél atlantického pobřeží přes Anglii východně až do Dánska 

 a j. Švédska. Z jižní části areálu proniká východně na j. Ukrajinu, do Turecka 

 a až do Íránu (ssp. iranica Abb. Lintz.). 



Výskyt v ČSSR: Doposud znám jen z několika lokalit na j. Moravě a jz. Slovensku 

 v povodí řek Dyje, Moravy a Dunaje a izolovaně pak na východním Slovensku v oblasti 

 Vinného. Lokálně dosti hojný. 



A3 -^^Ш//\!\\ -' W7//\l 



Obr. 150. A — Haematopota grandis, В — H. italica. 1 — čelo ?, 2 — tykadlo ?, 3 — tykadlo á*. 



2. Haematopota italica Meigen, 1804 



Obr. 149, 150 B, tab. X b, с 



Meigen, 1804, Klass., p. 163; longicomis Macquart, 1834, Hist. Nat. Dipt., 1:211; tenuicornis 

 Macquart, 1834, ibid., р. 210; Olsufjev, 1937: 337 {Chrysozona) , \911 \ 406; Chvála a kol., 

 1972:414. 



Velmi podobný předešlému druhu H. grandis, avšak v průměru menší a štíh- 

 lejší, celkově tmavšího zbarvení. Zadeček na hřbetní straně téměř černý, terga 

 jen s úzkým šedavým zadním lemem a středovým proužkem, bez bočních 



383 



