svrchní straně v bazální polovině šedě poprášený, 3. či. černohnědý. Stehna 

 hnědavá jen ve střední části, hnědé zbarvení často spatně patrné na zadních 

 stehnech. Velikost 7— 10,5 mm, 



V jižní Evropě nehojný a málo známý druh, vyskytující se od VII až do IX. 

 Vyvíjí se v bahně u vod, larvu a kuklu popsal Ježek (1976). O bionomii druhu 

 není prakticky nic známo, samice jsou však bezesporu rovněž hematofágní. 



Zeměpisné rozšíření: V jižní Evropě od Iberského poloostrova (Španěl- 

 sko) až po Černé moře (Bulharsko, Rumunsko), severní hranice rozšíření pro- 

 bíhá Rakouskem a Československem. Na jihu evropské části SSSR doposud 

 nezjištěn. 



Výskyt v GSSR: Zatím vychován jen z larev sbíraných na j. Slovensku v okolí Nových 

 Zámků. 



Obr. 1 5 1 . A — Haematopota csikii, В — H. pluvialis. 1 — čelo ?, 2 — tykadlo ?, 3 — tykadlo (J. 



4. Haematopota pluvialis (Linné, 1758) — Bzikavka dešťová 



Obr. 117 C8, 151 B, tab. X f , g 



Linné, 1758, Syst. Nat., p. 602 {Tabanus) ; equorum Fabricius, 1794, Ent. Syst., 4: 370 

 {Tabanus); pulvialis minima Ghidini, 1936, Archo zool. ital,, 22: 425 {Chrysozona) ; Olsufjev, 

 1937: 349 {Chrysozona), 1977: 417; Chvála a kol., 1972: 431. 



Menší, olivově šedě poprášený druh, kresba křídel hnědá až tmavohnědá, 

 zadeček s nevýraznými šedavými bočními skvrnami na 2. —7. tergu, na 2. ter- 



385 



I 



