Jen lokálně hojný druh v lesních oblastech u vod, spíše ve vyšších polohách. 

 Od 1. poloviny VI do počátku IX, s maximem výskytu v VIII. Larvy se 

 vyvíjejí ve březích pod trsy trav, larvu a kuklu popsal Ježek (1971). Samice 

 napadají člověka a vyšší teplokrevné živočichy. 



Zeměpisné rozšíření: Střední Evropa, na jihu zjištěn zatím jen ve 

 Francii, Itálii a Bulharsku, z Kavkazu je známa samostatná ssp. pontica 

 Ols. 



Výskyt v CSSR: Po celém území, ale jen na vhodných biotopech hojnější druh. 



Obr. 152. A — Haematopota scutellata, В — H. subcylindrica. 1 — čelo $,2 — tykadlo ?, 3 



tykadlo (?. 



6. Haematopota subcylindrica Pandellé, 1883 



Obr. 152 B, tab. Xj, к 



Pandellé, 1883, Revue ent., 2: 196 (pluvialis var. subcylindrica); hispanica auct., nec Szílády, 

 1923 {=: ocelligera Kröb.); Olsufjev, 1937: 351 {Chrysozona hispanica); Lyneborg a Chvála, 

 1970, Ent. scand., 1: 36; Chvála a kol., 1972: 436; Olsufjev, 1977: 420. 



Velmi často zaměňován s druhem H. pluvialis, liší se však v průměru větší 

 velikostí, celkově světle šedým zbarvením, světle šedou kresbou křídel a řadou 

 dalších znaků. ?: 1. či. tykadel černý a válcovitý, více prodloužený a nanej- 

 výše se sotva znatelným preapikálním zářezem, většinou zcela pravidelný; 



387 



