areálem, kupř. hovězí střečci, se nejhojněji vyskytují v suchých stepních ob- 

 lastech. Výskyt střečků skotu (a patrně i dalších) je ovlivněn počasím — po 

 teplém a suchém létě je jejich početnost zřetelně vyšší. 



SYSTEMATICKÉ POSTAVENÍ, KLASIFIKACE 

 A FYLOGENEZE ČELEDI 



Střečci čeledi Hypodermatidae náleží mezi tzv. vyšší mouchy, a to do podřádu 

 krátkorozí {Brachycera) , oddílu kruhošví {Cyclorrhapha) , skupiny Schizophora, 

 podskupiny Calyptrata. Brauer (1863) zahrnoval původně všechny střečky včetně 

 podkožních do jedné čeledi Oestridae. Dalšími autory byla tato nestejnorodá 

 čeleď různě rozdělována, kupř. podkožní střečci byli jako podčeleď řazeni do 

 čeledi Oestridae (Zumpt 1965). Na základě současného výzkumu je zcela opráv- 

 něné považovat podkožní střečky za přirozenou skupinu systematické hodnoty 

 čeledi, jak o tom svědčí kromě jiných znaků hlavně shoda morfologie vývo- 

 jových stadií a pohlavního ústrojí samců, shodná žilnatina i charakteristické 

 zvláštnosti morfologie a bionomie této skupiny. Tak je též tato skupina hodno- 

 cena v současných širších systematických pracích (Grunin 1969, Rohdendorf 

 1964 aj.), a tedy i v této práci. Čeleď Oestridae ]q čeledi Hypodermatidae blízká, 

 ale má též hodnotu samostatné čeledi. 



Vyšší mouchy [Cyclorrhapha) jsou známy z křídové doby a z třetihor (Oben- 

 berger 1964 aj.). Předky podkožních střečků byly volně žijící mouchy sku- 

 piny Calyptrata, vázané způsobem života (ekologicky) na početné populace 

 některých savců a vyvíjející se patrně v jejich výkalech a mrtvolách. Tyto 

 značně rozšířené mouchy postupně přešly к zprvu občasnému cizopasnictví 

 (kupř. v povrchových ranách), později se jednotlivé populace much vázaly na 

 určité druhy hostitelů a cizopasnictví se stávalo pravidelným. Podobný 

 široký rozsah způsobu života od zcela volného po různé způsoby cizopasnictví 

 se stále projevuje u čeledi bzučivkovitých — Calliphoridae, která je podkož- 

 ním i nosním střečkům patrně nejpříbuznější. 



Přes dalekosáhlé morfologické změny, vyvolané cizopasným způsobem 

 života, a některé starobylé znaky přešli střečci к parazitismu na jednotlivých 

 čeledích savců pravděpodobně nezávisle na jejich vzájemných fylogenetických 

 vztazích (tj. vývoj střečků nebyl souběžný s vývojem jejich dnešních hostitelů). 

 Hlavním činitelem byla početnost a dostupnost hostitelů, kteří vesměs patří 

 к alespoň místy hojně se vyskytujícím druhům. Přechod z vývojově starších, 

 vymírajících druhů na jiné druhy, jakož i vývoj z much kuklic, specializovaných 

 cizopasníků hmyzu, nelze předpokládat, jak dokázal Grunin (1962 aj.). 



Za vývojově starší lze považovat podkožní střečky podčeledi Oestromyiinae 

 (Grunin, 1977), cizopasící u hlodavců a zajícovců, jejichž vývoj bez složitých 



399 



